224 



9. Haloscias Fr. 



(Saltfloke-slägtet). 



Fodrets tänder tydliga och varaktiga. Kronbladen omvändt-ägg- 

 runda med invikt, trubbig udd (hvita). Frukten glatt, skrynklig, med 

 högt-kölade åsar; fröet kortare än rummet, dess skal med talrika olje- 

 ränder. — Svepena alla temligen raångbladiga. 



1. Strandstickan 



(Haloscias scoticuni ¥r. — Ligusticum scoticum L.) 



En mångårig, omkring fotshög, saftig, glänsaude-glatt ört med nä- 

 stan dubbelt trefingrade blad och tumsbreda, nästan (t. e. d. snedt) rut- 

 lika, upptill inskuret-sågade småblad, Eoten är icke sällan fingertjock, 

 sned, och har svartaktiga hinnor der gamla blad setat. Stjelken är 

 icke sällan nästan enkel, strimmig, icke sällan brunaktig. Frukterna 

 äro långa (nära 4 linier) och temligen smala. 



Växer vid vestkustens stränder, helst på berg och bland klippor, 

 och blonimar under Juli. Utomdess endast i Danmark, Norge, Eng- 

 land och Skottland (bl. a. på ön Staffa), på Island samt i norra 

 Amerika och Siberien. 



Hela växten luktar svagt Libsticka och närmar sig också till den- 

 samma i egenskaper och verksamhet. Liksom denna är Strandstickan 

 i somliga trakter ett bekant boskaps-läkemedel och brukas äfven mot 

 kolik o, d. hos menniskor, hvarvid icke sällan den torkade roten an- 

 vändes. På åtskilliga ställen nyttjas dessutom örten i stället för per- 

 silja och andra grönsaker — en för ovana eller nogräknade gommar 

 temligen vidrig krydda. 



Redan de gamle botanisterna kände Strandstickan. Hermann 

 tecknade den i sin Paradisus Batavus (1698) under benämningen Seseli 

 maritim i^ra scoticum; EiviN kallade den (1699) Seseli scoticum. — 

 Kalm fann den växande "på stranden i sandgruset på Löguholmen 

 utan för Strömstad o. a. v." (Vet. Ak. bandi. 1743). Linné beskref 

 den i Vestgöta-resan. 



to. Silaus Bess. 



Fodret omärkligt. Kronbladen (blekgula) smalt-oravändt-äggrunda, 

 intryckt-inkrökta vid midten med tunglik flik. Frukten nästan ellip- 

 soidisk, glatt; åsarne högt (nästan vingadt) kölade, kantens tunnare (nå- 

 got mera vingade); oljeränder knappt märkbara (inga?). — Storsvepen 

 vanligen inga; småsvepen stora. 



