226 



detsamma. EiviNUS kallade växten Libanotis emedan roten luktar nä- 

 stan likt (grek.) libanon (rökelse), hvilken benämning Linné bibehöll 

 som artnamn. En del gamla botanister (Plukenet, Bauhin) benämnde 

 den Daucus montanus m. m. 



19. iEtliiisa L. 



Fodret otj^dligt. Kronbladen oravändt-hjertlika med nästan rät- 

 sidigt, invikt bihang, de 3 yttre (hos kantblommorna) omkring dubbelt 

 större än de 2 inre. Frukten äggrundt-klotlik, med höga, kölade åsar; 

 sidoåsarne sraalkantade. — Omkring 3-bladiga, ensidigt hängande små- 

 svepen, inga storsvepen. 



1. Hund- eller Vild-Persiljao 



(Jiltliusn Cynapiura L.). 



En vanligen nära alnshög, stundom högre, glatt och mörkgrön, 

 ettårig ört. Roten är hvitgrå. Bladen äro dubbelt-parbladiga med 

 parskurna småblad, tunna och glänsande (o: Upl. Glisört, af forngerm. 

 glis, glans). Flockarna omkring 5-stråliga, blommorna hvita. Fruk- 

 terna likna något Corianderns (hvadan Coriandrum Cynapium Eth). 



Växer, såsom allmänt ogräs, helst i trädgårdar och täppor eller på 

 annan gödslad mark, i södra och medlersta Sverige. — F, ö. utbredd 

 genom nästan hela Europa utom det allra nordligaste och sydligaste 

 (Spanien, Italiens öar, Grekland); i Caucasien, Siberien. 



Blommar hela sommaren, till senhösten; mognar från medl. Aug. 



Hund-Persiljan har någon likhet med Mat-Persiljan, men har en 

 stark, lökartad lukt då den krossas, och anses vara skarpt narkotisk, 

 så att den, om den fortares, kan orsaka ett slags vansinne, icke sällan 

 med skratt, bjertklappning, kräkning, diarré och sömn, enligt några t. 

 o. m. döden. Den lärer också verka dödande på åtskilliga foglar, t. 

 ex. gäss, men deremot icke skada kaniner, liksom husdjuren i allmänhet 

 lära äta örten utan skada. — Kockar vakte sig att taga Glisörtens blad 

 till mat såsom persilja emedan de göra den som äter dem tokig (L.). 



Växtens artnamn (Cynapium = Hundpersilja) utgör hos Eivinus 

 namnet på det slägte, som han (1699) grundade på Tabernaemontani 

 Apium eller Petroselinum caninum, och hvilket namn Linné bibehöll 

 då han deremot för slägtet bildade ett nytt (^Ethusa). Lobelius be- 

 nämnde (1581) växten Cicutaria fatua. 



13. Oeiiantlie Lam. 



Fodrets tänder tydliga, varaktiga, slutligen stickande hårda. Kron- 

 bladen oravändt-hjertlika med invikt udd (hvita). Frukten trögt delbar, 



