230 



Växer i åar, bäckar, diken och dammar på Gotland och Öland, 

 i Skåne och södra Halland (samt enstaka i Bohuslän, Blekinge och 

 Östergötland). F. ö. utbredd genom hela Europa, undant. det nordli- 

 gaste (och Portugal, Corsica, Sardinien), till Caucasus och Persien. 



Blommar i Juli, Aug. — Omvexlar upprat (större) bredbladig, 

 och nedtryckt (mindre) vanligen smalbladig. 



Egenskaper äro nästan desamma som den vanliga Vattenmärkans 

 och örtståndet har, isynnerhet hos den äldre växten, en hartsartad lukt 

 och skarp, bitter smak. Också lemna kreaturen det orördt. Eör ro- 

 ten är det väl rådligast att akta sig längre fram på sommaren. Ung 

 är växten mildare och skall då t. o. m. nyttjas som sallat i Frankrike. 



Såsom Wahlenberg (Sv. Bot.) anmärker, är denna art vid hastigt 

 påseende så lik den vanliga, att Linné icke uppmärksammade den under 

 sin skånska resa ehuru den är teraligen allmän på skånska slätten, nå- 

 got som väl till en del berodde derpå att han icke såg dess sent mog- 

 nande frukter. Inom Sverige lärde man först känna den lilla formen, 

 hvilken ansågs som Sium nodiflorum, under hvilket namn E. Eosén, som 

 först fann växten vid Christianstad, upptog den (1749), liksom sedan Linné 

 i sin Flora suecicas 2:a uppl. Men sedan Retzius lärt känna den upp- 

 rätare, mera bredbladiga formen, upptog han den rätta arten som svensk 

 i sina Observationes (1776) och upplyste der dess synonyrai och skill- 

 nad frän den dermed förblandade Sium nodiflorum. J. P. Rosén fann 

 sedan (1816 — 18) växten på Gotland. De gamle botanisterna kallade 

 den, relativt till den vanliga Vattenmärkan, med skäl den mindre 

 (Sium minus). 



15. Falcaria Höst. 

 Fodrets tänder små. Kronbladen (hvita) omvändt-hjertlika, med 

 bred urskärning. Fruktåsarna trådlika; dälderna med ensamma olje- 

 ränder. — Svepena alla mångbladiga. 



1. Skärflokan 



(Falcaria Rivini Höst. — Sium Falcaria L.). 

 En mångårig, raatt-blågrön, vanligen nära alnshög (stundom 1| 

 aln), stel och torr ört med smalt 3- eller dubbelt 3-fingrade blad, de 

 nedersta nästan parbladiga. Småbladen äro jeranbreda, 2 — 5 tum långa, 

 broskartadt uddsågade, m. e. ra. skärlikt krökta (hvadan namnet Fal- 

 caria), nedlöpande. Flockstrålarna och svepebladen nästan borstsmala. 

 Blommorna små. Frukterna långa, nästan klubblika. Stjelken är trind, 

 utspärradt grenig ; roten tapplik, hvitaktig. 



