231 



Växer på torra åkrar och jordvallar på ett ställe i Skåne (Ingel- 

 stads härad, vid byn Glemminge nordost om Ystad) och vid Visby, — 

 F. ö. utbredd genom medlersta och östra Europa; i Algerien, Cauca- 

 sien, södra Siberien. 



Blommar i Juli. 



Skärflokans rot torde, åtminstone ung, vara ätlig som Sockerroten, 

 hvilken den något liknar. Orten är något saltaktigt skarp och ätes 

 endast såsom ung af boskapen. Den blir snart torr och hård; om 

 hösten lossnar den från roten och blåser omkring, hvarigenom fröen så 

 spridas att växten mångenstädes utomlands blir ett svårt ogräs. 



Denna utmärkta Umbellat är bland våra sällsyntaste växter. Ret- 

 zius anmärkte den först på dess nuvarande växtställe i Skåne, der sedan 

 Wahlenberg (1822) återvann den, länge bortglömd, åt vår Flora. 

 "Den igenfanns ymnigt bortemot en backe kallad Gisberg å prostens 

 enskifte och stod der frodigt på alla åkerrenar och uppkastade jord- 

 vallar. Detta ställe är beläget nära utmed landets yttersta, på sydöstra 

 hörnet belägna ödemark. Sandhammar kallad, der den tyckes vara nog 

 utsatt för den torka och blåst, som vi finna den i andra länder fordra". 

 Också har växten ett torrare utseende än våra Umbellater i allmänhet 

 äga. Enligt Areschougs Flora har Skärflokans skånska växställe blifvit 

 mycket inskränkt genom odling. 



±&, Ciciita L. 



Fodrets tänder bredt-syllika. Kronbladen (hvita) elliptiska, ur- 

 nupna (med invikt udd). Fruktåsarna breda och låga; dälderna smala, 

 1-randiga. — Småsvepena mångbladiga, storsvepen nästan saknas. 



1. Sprängörten 



(Ciciita virosa L.). 



En mångårig, 1 — 1| .aln hög, rak ört med parbladiga, 3 — 4-pa- 

 riga blad (de nedre stora) och måugstråliga, täta och kullriga blom- 

 flockar, hvilka äro motsatta bladen. Rotstocken är uppsvälld, ihålig och 

 delad med tvärväggar (o: Sprängrot, Vestg. Neckrot, Norrl. Buna- 

 rot); rottågorna starka, sraalt-tapplika, hvita. Småbladen äro par- eller 

 trebladiga, vanligen med lansettlika, hvasst-sågade, omkring 2 tum långa 

 och i tum breda småblad, men stundom (mest i Lappland) med knappt 

 tumslånga och liniesmala, svagt sågade. Frukterna äro rundadt-två- 

 knöliga, små (bland de minsta i hela Umbellat-ordningen), nästan kor- 

 tare än stiften. 



Växer i kärr och vid sötvattens-stränder. — F. ö. utbredd genom 

 hela norra, medlersta och östra Europa, på Brittiska öarne och i Siberien. 



