232 



Blommar frän omkring medlet pä Juli till medlet af Sept. eller 

 längre; börjar mogna vid medlet på Ang. 



Sprängörten är att räkna till de allra giftigaste bland våra in- 

 hemska växter, ehuru den luktar något likt dill och smakar nästan som 

 persilja; roten (rotstocken) luktar icke olikt palsternacka. Isynnerhet 

 denna är skarpt narkotisk, och giftet (ett hartsartadt ämne jemte fos- 

 forkalk m. m.) innehålles i dess blekgula mjölksaft, hvilken i luften 

 blir saffransgul, med brännande smak och äcklig lukt. Denna saft är 

 ymnigast om våren och rotstocken då giftigast. Samma rotstock är 

 då vanligen nästan rund och något lik selleri (kålrabi), men med tom- 

 rum och tvärväggar inuti. Förtärd, såsom någon gång skett genom 

 misstag, orsakar den en brännande sveda i magen, äckel och outsläck- 

 lig törst, hicka, kräkningar, yrsel och darrning, ja icke sällan konvul- 

 sioner, slag och döden. En rysk fånge, som (1790) arbetade vid Haga, 

 dog af Sprängört-rötter, som han samlat och förtärt. Vid Köpenhamn 

 dog en man inom i timma af omkring i lod rot. Bästa botemedlen 

 äro kräk- 0(;h laxermedel (sedan sammandragande dekokter). Örtståndet 

 är också skadligt, och hvarken oxar eller hästar kunna tåla detsamma, 

 eller roten, utan bli ganska sjuka — t. o. m. dödligt — om de äta 

 det. Deremot sägas getter, får och svin kanna fördraga växten. Linné 

 omtalar (Fl. lapp.) huru densamma vid Torneå o. a. årligen anställde 

 betydligt nederlag bland boskapen då den om våren utsläpptes och be- 

 tade de unga bladen, utan att man kände det Sprängörten var orsaken 

 till denna dödlighet. Liknande verkan, berättar han i Fl. sueeica, or- 

 sakades i lloslagen genom rötter, som boskap ätit och hvilka, inplan- 

 terade i botaniska trädgården i Upsala, visade sig vara Sprängört-rötter. 

 Växten bör derföre, säger han, nogautrotas ("probe eradicanda"). 



Hvarken greker eller romare kände Sprängörten; deras Cicuta var 

 vår Conium. Gesner kallade (1561) växten Cicuta aquatica. 



19. JEgoposliiiiu L. 



Fodret otydligt. Kronbladen (hvita) oravändt-hjertlika; den in- 

 vikta udden smal och spetsig. Fruktåsarna högt-trådlika; oljeränder 

 inga. — Svepen saknas alldeles. 



1. Quallern 



(Ji^gojjodium Podagraria L). 

 En mångårig, 3 — 4 fot hög, blekgrön ört med 3-fingrade och 

 (de nedersta) dubbelt 3-fingrade blad (o: Treben in g). Småbladen 

 äro sågade, äggrunda, de pariga (åtminstone hos rotbladen) med snedt- 

 hjertlik bas. Frukterna äggrunda. 



