235 



ensamma, ledade oljeränder. — Svepen nästan inga (endast stundom 

 ett 1 — 2-bladigt storsvepe), 



1. Vild-Knmmin 



(Carum Carvi L.), 



En tuårig, alldeles glatt, fotshög eller högre, grenig ört. Roten 

 är nästan tapplik, torr, brunaktig, inuti hvit. Stjelkeu är nästan tät, 

 trind, fårad. Bladen äro dubbelt-parbladiga, deras småblad delade i 

 jemnbredt-Iansettlika eller nästan trådsmala flikar; rotbladen till om- 

 kretsen nästan lansettlika, med inskurna småblad; bladens slidor omsluta 

 grenarna med sina hinnaktiga kanter. Blommorna äro icke sällan röd- 

 letta. Frukterna äro elliptiska (o: Kummin, Bohusl. Kärv). 



Växer på . torrare ängar och åkerrenar, vid vägar, allm. (i södra 

 Sverige likväl mindre; ymnigast i Norrland). — Utbr. genom norra, 

 medlersta och östra Europa, på Brittiska öarne, i Caucasien, Siberien. 



Blommar mest från och med Juni till slut. Juli, men stundom 

 till medl. eller slut. Aug.; börjar mogna med Juli. — Ar sällskaplig 

 och trifves dessutom gerna med Ängsanis o. a. 



Denna växt är mest utmärkt för sina oljerika "frön"; de innehålla 

 så mycken eterisk olja att 30 vigtdelar frö lemna (genom destillation) 

 1 vigtdel olja. Härigenom bli de något beskt aromatiska, värmande 

 och väderdelande; upptagas också i farraakopén (o: Semina Carvi). 

 De kunna nyttjas både in- och utvärtes, såsom mot frossa, slem i brö- 

 stet (med honing, som thé), som bröd-, ost- och kålkrydda, på bränvin 

 m. m. Och "sjuder man kummin i vatn och tvättar sig några resor 

 med, thet giör klart ansickte", säger Palmberg. Men också roten kan 

 användas; den skall som ung vara t. o. m. nästan smakligare än 

 palsternacka till mat. De späda bladen äro goda bland grönkål eller 

 till soppa, och grön ätes örten begärligt af husdjuren. Då växten od- 

 las på lös och bördig jord får den både bättre rot och större "frön". 

 För de sednare förtjenar den odlas, och Eetzius berättar att man i 

 Skåne, innan tobaksodlingen blef så allmän, hade "kurarainhagar" i den 

 mängd att man sålde kummin äfven till utlandet. 



Bauhin kallade (1671) växten Cuminum pratense och Carvi (offi- 

 cinarum), hvadan artnamnet. I Norrland heter den Kummil, i Bo- 

 huslän Kärv. 



!30. ApsiiBll L. 



Fodret otydligt. Kronbladen hela, rundade, med kort och trubbig, 

 tätt-inruUad udd (hvita). Fruktåsarna trådlika, glesa; dälderna breda, 

 2 — 3-randiga (åtm. de yttre). — Svepen inga. 



