2d9 



ligen tjock, nästan rak, inuti hvitaktig (o: Manskraft). Bladen äro 

 särdeles läderartade, bugt- och taggbräddadc, handnerviga och rikt ådriga, 

 med mycket starka och höga, hvitaktiga ådror och nerver, bland hvilka 

 somliga (med kantnerven) bilda bladkantens taggar. Eotbladen äro 

 hjertlikt-rundade, de andra bredare, mera flikiga och nästan omslutande. 

 Svepebladen nästan bladlika men smala, större än blomsamlingen; fä- 

 stets fjäll treuddiga, hårda och stickande. Blommorna äro blekblå. 

 Frukterna nästan störst bland våra Umbellaters, 3 linier breda. 



"Växer på sandiga hafsstränder i Skåne, Halland och Bohuslän, 

 samt (enstaka) på Oland och Gotland. — Utbr. alla Europas kuster 

 (utom de allra nordligaste) och kring Medelhafvet. 



Blommar sent (mest i Aug., Sept.). 



Martornans späda skott kunna om våren ätas som sparris eller 

 bland sallat ("non sine voluptate" : L.). "Stjelkarna nys uppväxta eller 

 i sanden liggande äro helt lösa som sparris — " (Linné i Vet. Ak. 

 handl. 1741). 



Redan de gamle botanisterna kallade växten Eryngium maritimum 

 (Bauhinus, 1671). Linné upptäckte den (1741) som svensk, på Öland 

 "vid Byrums sand ofvan för Horns ladugård, på hafsstranden". 



8. HYDROCOTYLE^. 

 Frukten platt-hoptryckt från sidorna, tvåsköldad, med till större 

 delen otydliga åsar och utan oljeränder. 



95. Hydrocotyle L. 



Fodret otydligt. Kronbladen äggrunda, spetsiga, hela, nästan raka. 

 Fruktåsarna trådlika, men kölens och sidornas otydliga; mellanåsarna 

 bågkrökta. — Flockar enkla, kortstråliga, med litet svepe. 



1. Spikblads-örten 



(Hydrocotyle vulgaris L.). 



En mångårig, liten och krypande, blekgul ört med kretsrundt- 

 sköldlika, bugtnaggade, något glänsande, omkring tumsbreda blad (o: 

 Gotl. Spikblad). Flockarna äro 5 — 6-blommiga och alstra vanligen 

 2 eller 3 andra flockar (o: prolifiera), hvilka då bilda ett kort, brutet 

 ax. Blommorna äro små, blekröda. 



Växer på uttorkade (under vintern vattentäckta) kärrmarker och 

 sjöstränder samt i diken o. d., på Gotland (allm.) och i södra Sverige, 

 särdeles i Skåne, södra Småland och Halland, på Öland. — Utbr. nä- 

 stan hela Europa undant. det nordligaste och Sicilien, Sardinien, Tur- 

 kiet, LTngern, södra Ryssland; i Algerien. 



