249 



i norra och medlersta Italien, Dalmatien, Croatien, Ungern, Siebenbiir- 

 gen, medlersta och södra Ryssland; i Caucasien. 



Blommar från börj. (eller nära medl.) till omkring slut. Maj, vid 

 hvilken tid trädet vanligen är utblomraadt och har unga blad. Redan 

 omkring medl. Juni äro fruktämnena merendels utbildade till nära den 

 storlek, som de mogna skola uppnå. — Trädet blir på 30 år 40 eller 

 50 fot högt, med 13 — 15 tum bred stam, och håller sig vanligen friskt 

 (utan kärnröta) tills det blir åtminstone 120 år gammalt. Det älskar 

 lös och torr jord och tål icke syra ("tycker om öppen mark, söker 

 sandig, föraktar dock ingalunda en mullrikare, men ledes vid skugga" : 

 Linnés Arboretum suecicura). Frön som falla om hösten, uppkomma 

 helt tidigt följande vår, och innan hösten kan den nya växten vara 10 

 eller 12 tum hög och andra året, under gynnande omständigheter, 2 — 2^ 

 aln. Lönnen är således ett ganska snabbväxt träd. 



Lönnens ved är hvit, lätt och seg, tät och stark, användbar till 

 åtskillig slöjd samt finare snickar- och svarfvar-arbeten, bl. a. till mu- 

 sikaliska instrumenter. Den ätes icke gerna af mask och kan, isynner- 

 het gammal och mogen, betsas till likhet med mahogni. Till dosor och 

 skedar m. m. är raasur-lönn ganska vacker; den låter utmärkt bra po- 

 lera sig, och är det denna som kanske bäst passar till musikaliska in- 

 strumenter. Lönnved skall värma nästan mera än både bok- och björk- 

 ved. Barken är sammandragande och lemnar brunröd och gul färg, 

 och äfven med blad och grenar lärer vackert citrongul färg kunna sät- 

 tas på alunbetade tyger och med jernvitriol svartbrun. — Om stammen, 

 mot vinterns slut eller tidigt på våren, borras, utrinner en vattenaktig 

 "lönnlake", som kan inkokas till sirap och socker (150 kub. -tum lake 

 lemna nära 15 kub.-tum sirap och denna 1 lod socker). Ett medelstort 

 träd kan lemna öfver en kanna lake dagligen i 14 dagars tid utan 

 att taga skada om blott hålet efter tappningen igenpluggas. 



Lönnen är genom sina stora och breda, lifligt gröna, nästan glän- 

 sande blad, både prydlig och skuggrik, "ett ädelt träd", som, oberäknadt 

 dess nytta, lånar sig väl till alléer och häckar (arbor nobilis ad am- 

 bulacra, sepes -. L.). Då trädet blommar, utgör det en ymnig honings- 

 källa för insekterna, hvilka då talrikt besöka det. Men detta räcker 

 icke länge. Sedan befruktningen — till en del med insekternas biträde 

 — skett, lossna ståndarblommorna i leden och affalla snart; deras mängd 

 täcker stundom marken. Deremot befästa sig spirblommorna på sina 

 skaft och sluta foderbladen; fröens utbildning börjar. Samtidigt dermed 

 utveckla bladen mer och mer sina breda ytor och bilda slutligen en 

 skuggig krona. Frukterna utvecklas hastigt men mogna sent, så att de 

 liksom invänta höststormarne för att med deras bistånd slita sig lösa 



