254 



* N. purailum DC. med små (2 tum breda) blad och endast tumsbreda blom- 

 mor med omvändt-äggrunda kronblad, växer mycket spridd i Lappland, Ångermanland, 

 Dalarne, Östergötland och Småland. — Whlnb. Flora Lapp. 



/Både hvita och gula Neckrosen äro bland våra märkligaste och 

 allmännast bekanta växter och, isynnerhet med hänsyn till blommor och 

 blad, kända under flera, i olika landsorter icke sällan olika benämningar. 

 Bladen kallas vanligen Neckblad, Sjöblad, mera sällan Kannblad, 

 Sköldblad, m. m.; blommorna vanligast Neckrosor, stundom Sjö- 

 rosor, Kärnrosor (Medelp. kärn = en liten skogssjö) m. ra. Fruk- 

 terna i somliga orter Sjöållon. "Det är tillräckligen bekant, äfven i 

 svenska folksagan, till en del ännu i folktron, att Ne eken har sin 

 boning bland Neckrosorna och, uppstigande på dess blad, ännu stun- 

 dom i månskensnatten med sitt strängaspel tjusar åhöraren" (Fries). 

 Som Strömkarl säges han ibland synas "såsom en skön, Ijuslockig yng- 

 ling" sittande på blommans blad. Vanligare är likväl allmogens tro 

 att Neeken döljer sig under bladen. Om hans fiol berättas att den 

 alldeles liknar Neckrosornas "fröhus". (Dybeck.) 



Under, omkring och på Neckrosornas blad och stjelkar lefva tal- 

 rika vatteninsekter, små snäckor o. d., som tjena fisken till föda, hva- 

 dan denna brukar mycket uppehålla sig under dessa växters blad, hvilka 

 dessutom lemna den en behaglig skugga. 



XXXIV. RÄNUNGDLAGEiE. 



1. RANUNCULE^. 

 Blomblad 10( — 15); kronbladen med en honingsgrop pä klon. 

 Frukterna talrika, flerkretsiga smånötter. Fröet mest upprätt. 



1. Raiiiiiiculus L. 



Foder- och kronblad vanligen 5, de sednares honingsgrop täckt 

 eller kantad; klon kort. Frukterna mest släta (vanligen ribbkantade), 

 m. e. m. sprötade, bildande klot- eller äggrunda samlingar. — Blom- 

 morna mest gula (o: Solögon, Guldskålar, Smörblommor), säl- 

 lan hvita. 



a. Hvitblommiga, mångåriga fjellarter. Frukterna kölkantade. 



1. Stormhatt-Ranunkeln 



(Ranunculus aconitifolius L.) 



blir 1 eller 2 (stundom 3) alnar hög och har greuig, mångblommig 

 stjelk, de nedre bladen 5( — 7)-delade och inskuret sågade (liknande 



