257 



Man har ansett Araöjan vara den växt, som Plinius kallade Lin- 

 gua, hvadan artnamnet. Tabernjicmontanus kallade den (1625) Ranun- 

 culus lanceolatus major, Bauhin (1671) mycket passande Banunculus 

 longifolius (den långbladiga) ra. ra. 



4. Åltmöjan 



(Ranunculus FlammuJa L) 

 har m. e. m. svaga, uppstigande eller nästan krypande (nedtill rot- 

 slående), ^ — 1 fots stjelkar, nästan elliptiska eller smalt-lausettlika, små- 

 tandade blad (rotbladen stundom äggrunda) och 5 — 8 linier breda, guld- 

 gula blommor. Frukterna äro kullriga, otydligt kantade; sprötet mycket 

 kort, nästan rakt. Kottågorna äro hvita och utgå till en del från de 

 nedre gren- och bladvecken. 



Växer på våta ängar och betesmarker, vid stränder, i kärr och 

 skogar (allm.). — F. ö. utbredd genom nästan hela Europa (undaut. 

 Sicilien) samt i Algerien, Caucasien, Siberien och norra Amerika. 



Blommar hela sommaren till sent på hösten, men börjar mogna 

 redan omkring slut. Juni. Omvexlar med större, bredare blad, de nedre 

 bredt-äggrunda och sågade (R. Flammula [i L.), och något större blom- 

 mor. De första bladen (om våren) äro äggrunda, i vatten långt skaf- 

 tade och flytande. På stränder blir stjelken stundom alldeles nedtryckt 

 och slår rötter vid lederna. — Ältraöjan uppträder nästan alltid sällskap- 

 ligt, och icke sällan, särdeles der gräset är kort, kläda dess blommor 

 marken på sina ställen gul, ja man ser den t. o. m. blomma i vattnet, 

 då detta svämmat öfver de stränder o. d. der den bosatt sig. 



Orten är ganska skarp, uppdrager lätt blåsor på huden och nytt- 

 jas icke sällan mot frossan och "altan" (o: Ältgräs, Värkört); den 

 brukas då att binda på pulsarna kort innan febern väntas, men bör ej 

 ligga för länge emedan den då kan orsaka svårläkta sår. Härvid ver- 

 kar örten endast såsom senapsdeg eller spansk fluga. — Boskapen iera- 

 nar densamma orörd. 



Hos DoDONjeus (1616) heter växten Flammula Ranunculus, hvadan 

 artnamnet. Frankenius (1632) upptager den såsom Ranunculus flara- 



* K. reptaiis L. har nästan trfidlik, krypande, meliau lederna m. e ui. iippkrökt 

 stjelk, nästan trådsmala och knippvisa blad, små blommor och rundadt-omvändt-äggrunda 

 amånötter. Den växer på tidtals väta, helst sandiga, sötvattensstränder (temligen allm.) 

 och blommar och mognar hela sommaren. — LinnÉ, Flora lapponica (med teckning); 

 Wahlenberg, Fl. lapp. — Lindblom i Phys. SälUk. Tidskr. I. (undersökte först närmare 

 smånötterna). 



Ny man. Sv. Fanerog. ^ ' 



