259 



Slägtet Ranurjculus uppträder till en del med olika arter under 

 olika iirstider. Denna art tillhör de vårväxter, hvilka tycka om en sva- 

 lare eller lätt skuggad mark och, för svaga att trotsa en starkare värme, 

 skynda sig att blomma och mogna innan denna inträder. Den är bland 

 de vanligare och sällskapar icke sällan med Hvitsippan, Gulvivan, Jord- 

 revan och Vcårlöken. I mycken skugga bli blommorna merendels miss- 

 bildade, i det deras kronblad icke eller obetydligt utbildas. — Krets- 

 raöjan är bland de mildaste arterna i slägtet, och boskapen äter den, 

 ehuru icke gerna. Bien söka begärligt dess blommor. 



* R. cassubicus L. är till alla delar större än Kretsmöjan och har rundadt- 

 BJurlika (odelade) rotblad (de äldre ända till 4 tum breda), hvilkas skaft nederst äro om- 

 slutna med en hinnaktig slida; nötsprötet är längre och rakare. Växer mest i Gestrik- 

 land, Uplaud och Östergötland. Inom Sverige törst funnen af Fries (vid Upsala) : ?Jov. 

 Mänt. II. 



7. Skarpmöjan 



(Ranunculus acris L.) 



har handlikt-delade. håriga blad, de nedre 3- eller nästan 5-delade och 

 inskurna; grenbladen äro mindre och dels smalt 3-delade dels (blora- 

 skärmarne) enkla. Stjelken är alldeles trind och upptill beklädd med 

 korta och tilltryckta (gulaktiga) hår. Kottågorna äro långa och starka. 

 Fodret är gröngult, hårigt, nästan tryckt till kronan. Frukterna äro 

 snedt-rundade, platt-linslika, med mycket kort spröt. — Merendels är 

 den nära alnshög, men icke sällan lägre, såsom på mycket torr mark, 

 der bladen också vanligen bli mindre inskurna; på de högre fjellen blir 

 den endast 3 — 4 tura och 1 — 2-blommig (denna har rel. större blom- 

 mor och trubbigare blad). 



Växer på ängar och betesmarker, i gräsrikare skogar, vid vägar 

 (stundom också på odlade ställen), lika allmän i Skåne som i Lapp- 

 land (o: ännu i Vesterbotten kläder den alla ängar gula : L.). — Utbr. 

 genom hela Europa undant. Italiens öar och Grekland, samt i Cauca- 

 sien, Siberien, norra Amerika (Hudsonsbay till Pensylvanien). 1 norra 

 Italien är den allmän, men i det södra sällsynt (enligt Gussone växer 

 den der endast på några betesmarker på bergen). 



Blommar hela sommaren ända till hösten; mognar tidigt och 

 blommar icke sällan om igen i Sept., Oct., dä den mångenstädes nä- 

 stan ensam pryder de betade markerna. 



Skarpmöjan är den vanligaste och allmännast bekanta "Smörblom- 

 man". Dess artnamn antyder den särdeles skärpa, som utmärker väs- 

 ten och genom hvilken den (krossad färsk) drager såsom spanska flugor. 

 Den har också begagnats att pålägga niot giktvärk o. d. För denna 



