260 



sin skärpa lemuas dcu färska örten orörd både af hästar och horn- 

 boskap, men torkad ätes den. 



Det är denna allmänna Smörblomma, som mest ger åt ängar och 

 betesmarker den vackert och glänsande gula färg, som de erhålla under 

 sommaren och under bästa blomningen mångenstädes är så rik att den 

 nästan förtager gräsets grönska. Dock börjar den mogna tidigt. Den 

 gör en god verkan bland Göklyset och andra ängsblommor, med hvilka 

 den växer. — Som växten är särdeles allmän, har den erhållit flera 

 olika benämningar (t. o. m. inom samma landskap), såsom i Dalsland 

 o. a. Solmöja, Solögon (en poetisk benämning, enligt Dybeck 

 också känd på Island och således troligen mycket gammal, i Halland 

 Gullskålar, i Västmanland Majblomster, i Dalarne och Vester- 

 botteu Mid so mm a rst n ppo r, -blomster, i Skåne Smörört, på 

 Gotland o. a. Smörblomma, Smörblomster. Det sista namnet — 

 det mest bekanta — har hänsyn till det gula sommarsmöret. Bekant 

 är också bruket att genom blommans hållande under hakan på en per- 

 son utröna dess smörlust. Ju gulare den återglans är som blomman 

 kastar på hakan, desto större skall lusten vara. Ett annat bruk är att 

 "i hopp att få äta mycket smör" under året förtära den första Smör- 

 bloraraa, som man vårtiden får se. (Dybeck). 



Växten odlas stundom med dubbla blommor i trädgårdar under 

 namTiet Gula Tusenskönor (Ranunculus hortensis secundus : DoDO- 

 Nieus 1616). — Bauhin kallade den (1671) Ranunculus pratensis erec- 

 tus acris. 



* R. Friesii G, et G. (R. silvaticus Fr.) växer endast vid Upsala (sälls.). Rot- 

 bladen 3-delade, deras skaft beklädda (nedtill tätt) med långa, mycket utstående, torra 

 gulbruna hår; sljelkbladen 3-fiugrade, med skaftade småblad. Stjälken nedtill gleshårig, 

 upptill tätare- och tilltryckt hvithårig. Fruktsprötet skärlikt, omkring 3 gånger kortare 

 än disken ieuligt ex. i Fr. herb. norra.). — Fr. Nov. roant. III. 



8. Mångmöjan 



(Ranunculus polyantliemos L.! 

 är i allmänhet något större än den vanliga Smörmöjan, mera storblora- 

 mig, och har mest smalare delade blad. Stjelken är utspärradt-hårig, 

 upptill fårad. Fodret slutligen mycket utstående. Kronbladen äro starkt 

 glänsande guldgula. Fruktsprötet är kort och bredt, klolikt. 



Växer pä torra ängar och buskiga ängsbackar i södra och raed- 

 lersta Sverige (mindre allra.). — F. ö. i hela Skandinavien, i Holland, 

 Belgien, Tyskland, Österrike, Schweiz, Ungern, Siebenbiirgen, (jalizicu, 

 Servien, södra och raedlersta Ryssland. 



Bioramar bäst från mcdl. eller slut. Juni till slut. Juli. då dea 



