262 



gräs) och har 3- (eller dubbelt 3-)fiugrade rotblad med skaftade, 3- 

 delade och inskuret-sägade småblad. Rottågorna äro hvitaktiga, rottrå- 

 diga. Revorna utbildas mest under sensommaren (men lära stundom 

 alldeles saknas). Stjeiken är fårad upptill. Blommorna äro mörkt guld 

 gula, medelstora; fodret är nästan tilltryckt kronan. Frukterna äro 

 sraått-hålpunkterade; sprötet är nästan rakt, tämligen långt. 



Växer på åkrar och annaTi odlad, fuktig mark (såsom i trädgår- 

 dar, der den lätt blir ett svårt ogräs), i ängs- och skogskanter, vid 

 diken (mycket allm.). — Utbr. genom hela Europa och i Caucasien, 

 Siberien, norra Amerika. 



Blommar hela sommaren (slut. Maj — medl. Sept.); mognar från 

 slut. Juni eller börj. Juli. — Oravexlar nästan glatt och hårig. 



Krypmöjan är en bland våra vanligaste örter och älskar att ut- 

 breda sina reviga grenar på nästan all slags mark, under det den vet 

 att lämpa sig efter olika omständigheter och i enlighet dermed kan an- 

 taga olika utseende. — Blommorna sluta sig mot natten och under 

 mulet och regnigt väder, men utan att luta. 



Bladen äro nästan milda och kunna användas att lägga i soppa, 

 åtminstone unga, eller bland grönkål, såsom lärer brukas på somliga 

 ställen utrikes. Boskapen äter den, isynnerhet då den är ung. För sina 

 krypande grenar blir örten besvärlig der den växer i sturre mängd, då 

 den nästan uttränger eller förqväfver andra växter. I trädgårdar, der 

 den stundom odlas för sina glänsande dubbla blommor (s. k. Gula 

 Tusenskön or), bör den derföre ständigt tuktas. — Hos DoDONoeus 

 (1616) heter växten Ranunculus hortensia primus. 



d. Mångåriga, gulbloramiga, delbladiga, små fjell-arter. 



11. Snömöjan 



(Ranunrulus nivali» L.) 



är 3 — 5 tum hög, upprat, 1-blommig, och har glänsande-glatta, släta 

 blad, rotbladen nästan njurlika och (7 — )5-flikiga (o: 3-flikiga med hel 

 mellanflik och 2 — 3-skurna sidoflikar), stjelkbladet handlikt 3( — 5)-deladt 

 (mera sällan tvenne stjelkblad). Blomman är nära 7 — 8 linier bred, 

 starkt glänsande guldgul; fodret brunludet; fästet (liksom blomskaftet) 

 slutligen långt. Ståndarsträngarne äro breda. Frukterna långt och 

 nästan rakt sprötade. 



Växer vid snöbäckar och på genom snövattnet fuktiga, högre 

 fjellslätter (nästan endast i Lappland, men der allmän). F. ö. på Dovre, 

 i Finnmarken, på Island, Spetsbergen, i nordligaste Ryssland (Samoje- 

 dien) och Siberien, samt i arktiska Amerika och från Labrador till 

 Kotsebys sund och Klippbergen (55°). 



