263 



Snöraöjau är eu blaud prydnaderna för floran i de arktiska trak- 

 terna, der den lyser (planta laeta floribus et foliis nitidis L.) invid 

 snö- eller iskanten, "lockad ur sitt nästan eviga vinternäste genom kraf- 

 ten af de strålar, som en lifvande sol, blott en kort tid, sprider dygnet 

 om öfver dessa ensliga nejder" (S\v.). — Eenen skall äta växten be- 

 gärligt. 



IjINNÉ upptäckte denna art i Lappland, men redan Mårtens om- 

 talar och tecknar den i sin Spetsbergs resa (o: Ranuuculus quartus). 

 I sin Flora Lapponica lemnar L. både beskrifuing och teckning på den- 

 samma. Wahlenberg belyste den vidare i sin lappska flora. 



* R. pygmaeus Whlnb., som är liten (under blomningen knappt mer än tums- 

 liög, enligt Whlnb. ettilrig) och smablommig, växer (allm.) på alla våra högre fjellar; 

 dessutom i Norge, nordligaste Ryssland (Samojedien), på Spetsbergen {^i R. secundu» 

 Mårtens), i Tyrolen (sälls.) och Labrador (norra Amerika). — LinnÉ, Flora lapponica (^: 

 R. nivalis ^}; Swartz aninärkn. i Vet. Ak. handl. 1789; Wahlenbehg, Fl. lapp.; 

 Wahlberg, Svensk botanik. 



12. Lappmöjan 



(Ranunculua lapponicus L.) 



är alldeles glatt och har hvitaktig, trådlik och krypande stjeik, som 

 från sina rotslående leder utvecklar blad och 1-bloramiga stänglar. Bla- 

 den äro långt skaftade, 1 — 2 tum breda, till omkretsen nästan rundadt- 

 njurlika, 3-delade, med bredt-vigglika, inskuret-naggade flikar, den med- 

 lersta smalare. Blomstänglarne äro långa (3 — 5 tum), bara eller en- 

 bladiga. Blommorna äro endast i tum breda, guldgula; några foderblad 

 vanligen ombildade till kronblad (så att kronan merendels är 7-bladig 

 och fodret 3-bladigt). Fästet är lågt, mycket litet. Fodret obetydligt 

 kortare än de smala kronbladen. Frukterna vanligen endast 6 till 10; 

 deras sidor äro mycket kullriga. 



Växer på fuktig eller något kärrig mark (särdeles bland Hvit- 

 mossa), helst vid kalla bäckar och källor i Lapplands skogstrakter, från 

 fjellen ned till Ångermanland och Medelpad. — F. ö. endast i norra 

 Finland och nordligaste Ryssland (Samojedien), på Island. 



Linne upptäckte denna art under sin lappska resa (vid Juchta- 

 elven i Ume-Lappraark), upptog den i sin Florula lapponica (1732) så- 

 som Ranunculus caulo nudo unifloro foliis trifidis, samt beskref och 

 tecknade den först i Flora lapponica, der teckningen bra uttrycker väx 

 tens habitus. Wahlenberg belyste den vidare i sin lappska flora, 

 Wahlberg skildrade och LaesTADius tecknade den i Svensk botanik. 



Lappmöjan är en bland de för Lappland och norden egendomliga 

 växter, så att den med skäl bär sitt namn. För utländska botanister 

 blir den således gerna en raritet; också kallar Dbcandolle den en 



