268 



på deras yta liksom ängar, klädda med talrika hvita blommor. Det 

 är isynnerhet på något grundare ställen eller dybotten som de yppigt 

 utveckla sina greniga och icke sällan långa stjelkar och bilda riktiga 

 undervattensskogar, under det de talrika blommorna, ensamma eller med 

 simmande blad, på vattnet utbreda hvita, icke sällan helt täta mattor. 

 Blommorna ha en lindrig honingslukt; deras mycket tunna kronblad 

 breda ut sig om morgonen då solen skiner på dem och sluta sig om 

 qvällen då den bortgått. Ståndarne sprida icke pä en gång (inom 

 samma blomma) sitt mjöl (pollen); en del göra det ännu sedan kron- 

 bladen lossnat. Frukterna utbildas vanligen till allra största delen; 

 sedan de mognat i vattnet, flyta de en tid derpä, men sjunka sedan 

 till botten, der de gro tidigt nästa vår. Der vattnet är djupt bli 

 också stjelkarna långa och uppehållas icke sällan af flytande blad, men 

 tvärtom helt korta eller t. o. ra. nästan inga då växten kommer på 

 grundare vatten eller uppkryper pä marken bredvid. I sistnämnde fall 

 hav den alltid endast flndelade blad (de breda behöfvas icke mer). Alen 

 håller sig gerna der Vattenmöjor växa (hvadan de i somliga trakter 

 kallas Al na te), och boskapen skall begärligt äta dem torkade. 



b. Stjelken rotslående, vanligen krypande. Kronan knappt större 

 än fodret; kronbladen smala (vigglikt-lansettlika). Ståndarne 

 omkring 10. Fruktfästet glatt. 



5. iLaiimojan 



(Batrachium hederaceum Fr. — Uanunculiig hcderaeeiis L.) 



har trind, smal, vanligen omkring qvarterslång stjelk, något köttiga, 

 grundt och trubbigt 3 — 5-flikiga, nästan njurlika, vanligen brunaktigt- 

 bältade, | — | tum breda blad med stora, hinnaktiga slidöron; blom- 

 morna äro endast 3 linier breda. 



Växer i och vid källdrag o. d. nära kusten i Halland (ymnigast 

 i södra), Skåne (sälls.) och vid Yisby. F. ö. i nästan hela medlersta 

 och vestra Europa, i Barbariet; (pä Island och Grönland). Blommar 

 Juni — Aag. 



Källmöjan är, liksom de flesta vattenväxter, sällskaplig, och bildar 

 snart breda, lifligt gröna mattor i vattnet, der den bosatt sig, och 

 hvilka gerna utesluta andra växter. De tämligen oansenliga blommorna 

 visa sig hvar och en helt kort och sänka sig sedan under vattnet. Der 

 vattnet icke tillfryser, bibehåller sig växten äfven under vintern så att 

 den är stadd i en nästan ständig utveckling; f. ö. bär den vanligen 

 både blommor och frukter samtidigt. 



