269 



Linné kände, icke denua art som svensk, hade ocksti aldrig be- 

 sökt den landsort, der den är yrauigast. Osbeck upptäckte den i Hal- 

 land, Dr Montin vid Halmatad och "Cand. D. Söderberg" vid Örsjö i 

 Skåne, de båda sednare enligt Ketz. Obs. 1779. — Namnet häntyder 

 pa de något mnrgrönlika bladen och den rotslående stjelken. 



Beurling meddelade i Botan. Notiser för 1852 en uppsats om 

 "Svenska arterna af växtslägtet Ranunculus Ij. sect. Batrachiura DC. 

 jemte deras vigtigaste synonymer" och förf. till detta arbete en "Ofver 

 sigt af slägtet Batrachiuni". 



3. I'""i®'4*)i-'i«a Huds. 

 Fodret vanligen 3-bladigt och kronan 8( — 10)-bladig; kronbladen 

 gula: deras honingsgrop täckt, klon kort. Frukterna släta, utan spröt, 

 i nästan klotrunda samlingar. 



1. Korskålen 



(Ficaria verna Hr,d=. ]7t'>'J. — F. rasiuiicuioiiies Rik. — Ranufitulitj Ficariii L.) 

 En mångårig, nästan glänsande glatt, mjuk och något vattig ört. 

 Koten har, mellan tågorua, några päron- och klubblika knölar (stam- 

 knölar). Stjelken eller stjelkarne, hvilka vanligen ligga nästan utmed 

 marken, äro (blommande) o till 6 tum (eller mera), slaukiga, nära ge- 

 nomskinliga, stundom enkla och l-blommiga, men vanligen med en och 

 annan lång, enkel, 1-blommig gren. Bladen äro något köttiga, de 

 nedre större, hjert- eller nästan njurlika, glest (bugtigt) naggade, de 

 andra bredt-hjertlika och vinkllgt-uaggade eller -flikiga; deras skaft äro 

 smala, temligen platta, inuti (oväntadt nog och hittills icke anmärkt!) 

 tvåpipiga af en lodrät mellanvägg (liksom skaftets kanter vore invikta 

 och förenade med dess rygg)- I bladvecken (särdeles de nedre) utbil- 

 das, efter blomningen (mot slut. Maj), rundade, täta knopplökar, hvilka 

 sedan slå rot och nästa är bilda nya stånd; hela örtståndet borttcikar 

 sedan. Foderbladen äro nästan hinnaktiga; deras bas bildar en skrynk- 

 ligt uppsvälld, tvär kant. Kronbladen äro smala, glänsande-guldgula. 

 Frukterna oravändt-äggrunda. 



Växer i lundar och trädgårdar, på bördigare (helst buskiga) ängs- 

 kanter och annaa mullrik mark, invid berg under buskar (der den nä- 

 stan uttränger andra växter), i södra och raedlersta Sverige (allra.). — 

 Utbr. genom hela Europa; i Cau.casieu, Algerien. 



Bioramar i Maj (eller redan slut. April o: Svalört Fr.). Fruk- 

 terna mogna sällan, utan växten förökas mest genom knopplökarne, 

 medelst hvilka den sprider sig mycket, så att den snart uttränger när- 

 stående växter; i trädgårdar kan den bli ett svårt ogräs. — Omvcxlar 



