270 



med större och mindre blommor; stundom är fodret 5-bladigt och kro- 

 nan 12-bladig. 



Korskålen är så sällskaplig, att den, såsom nyss nämndes, vanli- 

 gen ensam bekläder marken der den växer med sina glänsande gula 

 stjernor och teraligen mörkgröna (och icke sällan något brunaktiga) 

 blad. Bland dess talrika rotknölar äro somliga gamla och vissna sedan 

 de närt årets växt; andra bereda redan den näring, som skall komma 

 nästa års växt till godo, under det ännu andra börja bereda sig att 

 efterträda dessa. Knopparne i bladvecken lossna vid den tid då bla- 

 den vissna och gro snart. Men genom denna rika knöl- och knopp- 

 bildning mattas växten och vissnar tidigt, vanligen utan att ha mognat 

 några eller endast högst få frön. Men detta oaktadt vårdar blomman 

 sig väl om sina inre delar, i det kronbladen sluta sig hvar qväll, lik- 

 som under regnväder, då också blomskaftet vänder blomman nedåt så 

 att vattendropparne halka öfver den och de liksom oljiga bladen ned 

 på roten. 



Till örtståndet är Korskålen bland de mildare växterna i denna 

 ordning, så att bladen kunna användas bland grönkål och andra grön- 

 saker om våren, dock icke i större mängd. Dereraot äro rotknölarne, 

 isynnerhet före blomningen, skarpa, uppdraga blåser på huden och åstad- 

 komma sårnader om de, bultade, påläggas; äldre bli de mildare. Men 

 kokade, torkade och malda kunna de, helst tillsamman med något sädes- 

 mjöl, nyttjas till nödbröd. För bien äro de tidiga blommorna väl- 

 komna. 



De mindre rotknölarne likna något hvetekorn, så att man ibland, 

 då starkt regn blottat eller kringspritt dem, får höra omtalas att det 

 "regnat hvete, himmelshvete". De större eller mera päronlika liknade 

 deremot de gamle botanisterna vid fikon, sä att somliga efter dessa 

 "fikonplanteringar eller -samlingar" kallade växten Ficaria, neml. herba 

 (F. vulgaris Ruppius 1718). Andra (FucHSius, DoDONaeus) benämnde 

 den Chelidonium minus. Den är tecknad i Til-Landz' Icones (1683). 



Foderblad 5, med ett syllikt bihang nedåt (sporre). Kronblad 5, 

 smala (nästan ståndarlika); honingsgropen öppen, kort-rörlik; klon läng, 

 trådlik. Ståndarne vanligen ö. Fnikterna kantiga, tätt närmade, iu- 

 och tilltryckta, bilda en lång, uppåt smalare samling. Fröet omvändt. 



1. Rått-tippan 



(Myosurus miniraus L ) 

 En liten, ettårig ört, blommande vanligen endast 1 — 2 tum hög, 

 med nästan trådlikt jeransmala blad, alla invid roten, och 1-blomraig 



