272 



omkring 2 tam bred (eller tnera, stundom nära 3) och således den 

 största hos våra Ranunculacéer. Kronbladen äro nästan lansettlika. 

 Frukterna småludna och bilda en nötstor, äggrund samling. 



Växer på torra kalkslätter och backar på Gotland och Oland (t. 

 ex. vid Kastlösa, h vadan ock växten på Oland kallas Kastlöser eller 

 enligt Lindberg Hor sa blomma). — Saknas i det öfriga Skaudinavieu 

 och i norra Ryssland, men är f. ö. utbredd i nästan hela Europa; i 

 Caucasien, Siberien. — Blommar i Maj (och Juni). 



Adonis-örten utmärker sig mest genom sina stora och glänsande, 

 rent gula blommor, hvilka lysa utbredda helt nära det särdeles fina 

 bladverket. Strax om våren visa sig dess stora, med ludna foderblad 

 omslutna blomknoppar, hvilka snart öppna sig så att ståndare och kron- 

 blad synas. De sednare äro då ännu grönaktiga och kortare än ståu- 

 darne, men gulna sraånigom och tillväxa tills de, alldeles gula och 

 mycket tunna, utbreda sig i solen. De slata sig dagligen och breda 

 icke ut sig i regnväder eller vid inulen himmel. Då blomningen, som 

 räcker temligen länge, slutat, utväxa och grena sig de hittills låga och 

 enkla stjelkarna. — Då Adonis-örten är en bland våra prydligaste väx- 

 ter, och då den dertill blommar tidigt (samtida med tulpanen) och icke 

 är svår att odla, förtjenar den, kanske mer än åtskilliga utländska, en 

 plats i blomsterträdgården. Redan Fuirén fann (1623) växten (o: Con- 

 siligo) på Gotland. Linder anmärkte den först på Oland; Linné der- 

 samraastädes vid Kastlösa kyrka, på ängen (eller vid åkerrenar), 5 Juni 

 174L — MouisON kallade örten (1685) Adonis prtecox perennis m. m. 



&. i>nlss4«illa Mill. 

 (Vippor). 

 Blomkalk; kalkbladen 6, m. e. m. klocklikt sarastående; inom dera 

 vaidigen honingskörtlar (orabildade ståndare). Frukterna med mycket 

 långt och hårigt spröt (svansade). — Mångåriga, håriga, storbloraraiga 

 örter med stark rotstock, parbladiga blad, enblommig, blommande kort 

 men slutligen qvartershög eller högre stängel (eller stänglar) och 3-bla- 

 digt, starkt ludet svepe vid stängelns midt; svepebladen smalt- och 

 handlikt raångdelade och ra. e. ni. klocklikt sammanväxta nedtill. De 

 blomma om våren, medan ännu bladen äro temligen litet utbildade, och 

 hastigt nog, men frukterna qvarsitta tills in i Juni med sina mjuka och 

 silkeshåriga, omkr. 2 tum länga svansar (o: Back- eller Vind vippor). 



1. ÅDgsvippan 



(Pulsatilla pratensi^t Mil!. — AnciiKtnt' juiilinsis L.) 

 har smalt och nästan dubbelt pardelade småblad och nästan hängande, 

 temligen kort (bred) blomma, hvnrs blad iiro tillbaknkrökta i spetsen, 



