273 



på insidan mycket mörkt violetta (starkt mörkblå), på utsidan mörkt 

 blågrå. 



Växer på torra, öppna ängar och magra slätter (kalkgrund) i 

 södra Sverige (i allm. sälls., ehuru på somliga ställen, såsom i östra 

 Skåne, ymnig), på Gotland och ett par ställen i Södermanland. På 

 Öland (och i Skåne) är den allmännare än Backvippan. — F. ö. i 

 södra Norge, Danmark, norra och medlersta Tyskland, Österrike, Croa- 

 tien, Ungern, Siebenbiirgen, Turkiet (Constantinopel), södra och medler- 

 sta Ryssland. 



Blommar i Maj, senare än Backvippan (nästa art). — Förekom- 

 mer stundom (på Öland) alldeles glatt. 



Ängsvippan är nästan luktlös, men smakar skarp och bränner på 

 tungan och i svalget då den tuggas. Hackad eller rifven retar den 

 ögon, näsborrar och svalg våldsamt genom sin flyktiga skärpa, hvars 

 styrka hos färska örten lärer komma upp mot sjelfva Aconitens; t. o, 

 m. torkad bibehåller växten mycken skärpa. Torde böra räknas bland 

 mera verksamma läkeväxter, och har använts i åtskilliga kroniska ögon- 

 sjukdomar, lamhet, sårnader och utslag m. m. I stor dosis är den 

 emetisk och uretisk. 



Linné fann Angsvippan först (som svensk) på Öland (Ölands-re- 

 san, sid. 47), sednare i Skåne, och i hans Flora suecica är dess ut- 

 bredning inskränkt till nämnde landskaper. Om densamma säger han 

 (Vet. Ak. handl. 1741) att den "växer på Öland öfver allt" — och 

 vidare "Den Pulsatilla, som i Sverge finnes har jag icke här (på Öland) 

 sedt, allenast denna mindre sorten, som emellan Hamburg och Lybeck 

 allmänt växer". 



2. Backvippan 



(Pulsatilla vulgaris Mill. — Anemone Pulsatilla L.) 



har smalt och nästan dubbelt pardelade småblad och i början upprat, 

 sedan lutande blomma, hvars blad äro nästan raka (slutligen utstående 

 upptill), violetta (slutligen röd violetta), på utsidan silkeshåriga ; svepet 

 är silfverhårigt. 



Växer på öppna, torra backar och grusåsar i södra och medlersta 

 Sverige. — F. ö. utbredd genom nästan hela Europa undant. det nord- 

 ligaste, vestligaste (Irland, Portugal) och sydligaste (Spanien, södra Ita- 

 lien, Grekland); dessutom i Caucasien, Siberien. 



Blommar mycket tidigt, i April (o: Tjälsippa), Maj. Blomman 

 (o: Nerik. Gökskälla) är större än Angsvippans. 



På sina ödsliga, kala backar är, såsom Swartz anmärker, denna 

 vackra, tidiga blomma vanligen lika ensam som oväntad, i början blyg- 



Nftantt. Sv. Fattwoff. *■" 



