2U 



samt döljande sig inom det rikt håriga svepet, liksom ville hon und- 

 vika de ögonkast, som på en tidig vårdag begärligt söka henne. Men 

 hennes inre egenskaper äro icke så milda, utan är hon så skarp, att 

 hon kan uppväcka rodnad och t. o. m. uppdraga bläsor på huden. 



De gamle botanisterna (Camerarius, DoDONaeus) kallade växten 

 Pulsatilla, hvadan Linnés artnamn. 



3. Movippan eiier Vårsippan 



(Palsatilla vernalis Miil. — Anemone vernalis L.) 

 har vigglikt-omvändt-äggrunda, nästan 3 klufna eller inskurna småblad 

 och (slutligen) lutande blomma, hvars blad äro nästan raka (i solen 

 utbredda), hvita eller något rödletta, på utsidan något brunaktiga; sve- 

 pet är glänsande-guldhårigt. 



Växer (helst i skogstrakter) på ljung- eller enbeväxta hedar, särde- 

 les på sandiga eller s. k. moar (hvadan namnet) och på liknande backar 

 (i somliga trakter ymnig, i andra sällsynt eller mycket spridd, i några 

 landskap icke alls). — F. ö. i Norge, Finland, medlersta och södra 

 Ryssland, Siebenbiirgen, Ungern, Österrike, norra Italien, Frankrike och 

 Tyskland. 



Blommar i April, Maj, mångenstädes tidigare än Backvippan (hva- 

 dan Upl. Tjältuppa). — Förekommer stundom (på ett ställe i Små- 

 land) med mindre, rosenröda blommor. 



Movippan är till sina egenskaper den mildaste bland slägtets ar- 

 ter, men bönderna tugga roten mot tandvärk (Lilj.). Dess egentliga 

 hem äro de högre skogstrakterna i Helsingland till Herjedalen, i Da- 

 larne och Verraland, der den utmärkt vacker och ymnig växer på de 

 torra tallmoarna (o: Mosippa, mogen M o vipp a). "Särdeles utmed 

 vägar och på andra blottade samt för solen utsatta ställen, uppskjuter 

 den ganska tidigt sin hvita, blott utanpå, liksom för solens första vår- 

 strålar, mildt rodnande blomma. — Utanpå blomman och ännu mera 

 ' på svepet finnes ett gullgult glänsande ludd, som mycket upphöjer dess 

 utseende och kunde liknas vid en skön klädnad mot de första kalla 

 vårnätterna. Ur detta gullbräm framkommer deu täcka blomknoppen, 

 och torde kunna föreställas såsom vårens första skönhet, som utgår att 

 möta sin älskling, men icke utan en lika försigtig som grann bekläd 

 nad mot den oblida vinterns sista eftertrupper. Nära till den magra, 

 snart åter (under nätterna) afkylda jorden, har den liksom en matta 

 för sina fötter, bestående af stelaie och bredare blad än hos de andra 

 arterna" (Whlnb.). 



Redan Rudbeck och O. Celsius kände Movippan och upptogo 

 den bland svenska växter. Linné anmärkte den i Flora lapponica så- 



