275 



som "Pulsatilla involucro piloso niticlo" (beskr. Skåne-resan, sid. 13 

 Nerike). 



* P. paténs Mil). (Anemone pntens L.), som har nästan S-fingrade blad (sena) 

 med nästan rutlika, 2 — 3-delade småblad, växer hos oss endast på Gotland (der den 

 upptäcktes af Hrr M. Floderus ocli W. Stenhammar 1855) och i Ångermanland; f. ö. i 

 Tyskland, Österrike, Ungern, Siebenbiirgen, Dalmatien, södra och medlersta Ryssland, 

 Siberien och norra Amerika (det brittiska till 67°, Klippbergen, I\'Iissouri, Illinois). 

 Thed. Botan, Notiser 1855. 



Hos alla arterna äro rot och örtstånd först nästan smaklösa, men 

 bli sedan skarpa (brännande), likväl minst hos Vårvippan. 



9. Aneatioiie (L.) 

 (Sippor). 

 Blorakalkj kalkbladen 5 — 9, utbredda. Frukterna med kort och 

 glatt spröt (svanslösa), släta. — Mångåriga örter med 1 — 3-bloramig 

 stängel och 3-bladigt svepe 



a. Svepet långt under blomman, bladlikt; bladen 3-fingrade. 



1. Stensippan 



(Anemone silvestris L) 

 är icke sällan öfver fotshög och har knippadt-trådig rot, flera rotblad 

 på ulliga skaft inom fjäll, vigglika, upptill inskurna småblad, 1-bloraroig 

 stängel och upprat blomma. Kalkbladen äro vanligen 5, tumslånga, 

 hvita. Frukterna äro hvitulliga, slutligen alldeles inbäddade i ullen. 



Växer på torra, steniga ställen (backar eller bland buskar) på 

 Gotland och Öland (sälls.). — F. ö. ^i Tyskland, Belgien, Frankrike, 

 Schweiz, Österrike, Ungern, Siebenbiirgen, södra och medlersta Ryssland, 

 Siberien. — Blommar i Maj, Juni, 



Eedau Clusius kallade (1601) Stensippan Anemone silvestris (I). 

 Linné upptäckte den som svensk på Öland, vid byn Husvalla, på åker- 

 kanterna nära Matkroken "ymnig mellan stenarna" och omtalade den (och 

 dess olikheter med nästa art) närmare i Ölands-resan (sid. 112), hvar- 

 vid han anmärker att "denna angenäma och stora blomma borde all- 

 mänt planteras i trädgårdarna, helst emedan hon långa tider skjuter 

 fram sina blommor". 



2. Hvitsippan 



(Anemone nemorosa L.) 



är vanligen nära (jvartershög eller slutligen något större, späd, tunn- 

 bladig, något hårig, och har krypande, trind, gulbrun, köttig rotstock 

 med ensamma blad, upptill spetsade, parklufna och inskuret-sågade 



