277 



Eedan hos Bauhin (1671) heter Hvitsippan Anemone nemorosa 

 (flore majore). Til-Landz tecknar den (1683) under~benämningen Ea- 

 nuDCulus nemorosus. 



3. Gnlsippan 



(Anemone ranunculoides L.) 

 liknar Hvitsippan men är mindre och gulblommig. Stängeln är van- 

 ligen 2- (mera sällan l-)blommig, svepet mycket kort skaftadt; blom- 

 skaften äro sraåludna. Kalkbladen äro rundade eller bredt elliptiska, 

 guldgula, mindre än Hvitsippans och merendels 5, så att (oberäknadt 

 frånvaron af foder) blomman liknar en Smörblomma (Ranunculus, hva- 

 dan artnamnet). 



Växer i lundar och hagar (helst något fuktiga), på skogsängar, i 

 södra och medlersta Sverige, men mycket sällsynt norr om Mälaren. — 

 Utbr. norra och medlersta Europa, Frankrike, Italien, Dalmatien, Un- 

 gern, Siebenbiirgen, Thracien, södra och medlersta Ryssland; i Cauca- 

 sien, Siberien. 



Blommar mest i Maj eller slut. April ("en eller annan dag tidi- 

 gare än Hvitsippan" : L.) och mognar redan vid börj. Juni, så att fruk- 

 terna falla omkr. medl. Juni, hvarefter örtståndet borttorkar. 



Liksom Hvitsippan uppträder Gulsippan gerna sällskapligt. Den 

 har, såsom vi redan anmärkt, en flyktig likhet med en Smörblomma 

 (Ranunculus). Också kallade Bauhin densamma (1671) Ranunculus ne- 

 morosus luteus och DiLLENius (1719) Anemone-ranunculus (flore luteo). 

 Hos Ruppius heter den Nemorosa flore luteo m. m. Växten är, utom 

 i Skåne, vida mindre allmän än Hvitsippan, och Linné kunde i Flora 

 suecica (der han lemnar några bidrag till dess karakteristik) upptaga 

 den blott för Skåne, Bohuslän (Kalm) och Ekolsundsskogen (O. Celsius). 



b. Svepet alldeles invid blomman, foderlikt; bladen enkla. 



4. Blåsippan 



(Anemone Hepatica L.) 



har 1-blommig stängel, breda, grundt- och bredt-3-flikiga, helbräddade, 

 vid basen hjertlika blad, äggrunda, helbräddade, håriga svepeblad, och 

 vanligen 8, blå (stundom blekt rosen- eller violettröda, mycket sällan 

 hvita) kalkblad; ståndarne äro nästan hvita. Blomstängeln är svag, 

 3 — 4 tum lång, rotstocken grenig och har stora, hinnklädda knoppar, 

 i hvilka blommorna redan om hösten äro så utbildade, att de utslå vid 

 första mildväder och, vid blid väderlek, icke sällan visa sig jultiden. 

 Knopparnes, såsom nämndt hinnartade, fjäll äro äggrunda, vanligen 4 



