287 



då kokar allmogen dekokt på den mot boskaps- och annan ohyra (hva- 

 dan benämningarna Lusgräs, Lusflok, Hundflok i Jemtland). 



Före Linné hade Rudbeck d. y. iakttagit denna växt under sin 

 lappska resa. Linné behandlade dess historia utförligt i Flora lapponica 

 och upptog arten i Flora suecica såsom Aconitum Lycoctonura. Wah- 

 LENBERG skildrade den i Svensk Botanik. 



I Schefferi Lapponia (1673) omtalas växten enligt Samuel Rheen 

 (pastor i Pite-Lappm.), som nämnt den bland "grses, som pao andre 

 orter ey vaexa", och huru "ther vaexer ett graes, som Lapparna kalla 

 reen kool, eller Lappskograes, efter des blomstret aer i anseende soom 

 een Lappskoo" o. s. v., samt slutligen "intet creatm* geter detta gräset, 

 uthan sky derfoer, saosora foer itt foergiff (förgift)". 



2. Vanliga Stormhatteo 



(Aconitum Napellus L.) 



är mindre än föregående art, upptill kortluden, och har tapplikt-knölig 

 rot, rak och stadig, enkel stjelk, (3 — )5-de]ade (nästan fingrade) blad 

 med vigglika, smalt flikade småblad och mycket tät, mångblommig klase. 

 Blommorna (Dal. Munkhattar, Munkmössor) äro mörkblå, små- 

 håriga; hjelraen bågkrökt båtlik, honingsporrarne nästan vågrätt lutande 

 med kort, krökt horn. 



Växer på skuggiga skogsängar oqh kärrmarker, vid bäckar, säll- 

 synt, nemligen på ett ställe i Dalarne (Runn-trakten, bland Gråal, "nära 

 Falun, på min svärfars, D. Moraei, gård Stärashögen, vid bäcken bland 

 alar" : L. Fl. suec), ett i Södermanland (Åkers socken vid Berga-ån) 

 och ett i Skåne (vid Haslemölla, Veberöds socken). — Utbr. genom 

 Europa undant. Lappland, Norge, Irland, Holland, Belgien, Portugal, 

 nästan hela Italien, Greklands öar, Turkiet, Ryssland; i Siberien. — 

 Blommar i Juli och Aug. (Sept.). 



Denna art är så giftig, att blott man tuggar bladen kännes ge- 

 nast kyla och torrhet i halsen. Desamma, samlade innan blomningen, 

 äro, såsom extract eller pulver, verksamma mot gikt och podager, rheu- 

 matism, körtelsvullnader, envisa frossor ra. m.; också finnas de på apote- 

 ken (Acon. Folia recentia et siccata). Roten liknar något små rofvor, 

 hvadan artnamnet. Pulveriserad och blandad med smör, dödar den 

 råttor och andra djur; dekokt på densamma dödar vägglöss. J. Mo- 

 Raeus omtalar (Vet. Ak. handl. 1740) rörande denna art "en händelse 

 genom en giftig ört, Blå Stormhatten kallad", då "Fäldtskären Jans- 

 sen" på trots åt den i en trädgård tagna växten med dödlig utgång. 

 Han tillägger att "på Stämshögen låter man, så snart höet på ängen 

 är bärgat, tjenstfolket upphemta denna ört mellan buskarna att getterna 



