293 



Växer på åkrar (o: Skån. Agersilke) och annan odlad mark, 

 på grusiga eller sandiga gärden o. d., i södra och medlersta Sverige, 

 temligen allmän i Skåne, på Oland och Gotland, men annars m. e. m. 

 sällsynt eller spridd. — Utbr. genom Europa undant. det nordligaste 

 (och Portugal, Sicilien, Turkiet); i Algerien, Mindre Asien. 



Blommar i Juni och Juli. — Har stundom hårbeklädnad endast 

 nedtill, så att t. o. m. fröhusen bli alldeles glatta, och stundom äro 

 kronbladen flikiga och sargade. 



Bauhin kallade (1671) växten Argemone capitulo longiore, hva- 

 dan dess artnamn. — Linné anmärker i sin Skåne-resa (sid. 208) skill- 

 naden i ståndarsträngar, pollen och märke mellan denna och nästa art 

 (Klot-Vallmon). 



* P. Rhoeas L. (Klot-Vallmon), som har mörkröda blommor, större än hos de 

 föreg., och nästan klotrunda, glatta fröhus, växer spridd i södra och medlersta Sverige, 

 dels på åkrar (sådd med säden) dels nära bostäder emedan den odlas mycket som pryd- 

 nadsväxt. 



* P. somniferum L. (Opii- Vallmon). Förekommer stundom förvildad i eller 

 nära trädgårdar, der den odlas. 



Vallmo-arternas blommor utslå icke samtidigt (på samma stånd). 

 Under knopptillståndet hänga de på sina långa, i spetsen omkrökta 

 men annars raka, skaft alldeles nedåt. Sammaledes också, till skydd 

 för ståndarne, då regn hotar. Endast vid solsken äro de öppna och 

 de utslå tidigt på morgonen. 



H. Chelidoniuni L. 



Märket 2-läppigt. Fröhuset skidlikt, jemnsmalt, alldeles 1-rummigt, 

 med 2 trådlika fröfästen, hvilka, då fröhusets 2 skal slutligen lossna, 

 qvarstå såsom en ram. Fröen med kamlikt bihang (o: ärrknöl). 



1. Svalörten 



(Chelidonium majus L.). 

 En mångårig, nära alnshög, något blåaktigt grön, temligen späd 

 ört, som hyser en ymnig, brandgul mjölksaft och har parbladiga blad 

 (med uddblad) och gula, medelstora blommor, hvilka bilda 3 — 8-blom- 

 miga flockar med små, hårbräddade svepen. Eoten är rostbrun (torr 

 nästan svart), sned, upptill något knöligt köttig, nedtill grenig och tå- 

 gig. Stjelken är, liksom bladens isgrå undersida, besatt med något 

 krusiga, hvitaktiga (genomskinligt), ledade hår. Bladen äro tunna, 2 — 5- 

 pariga; småbladen inskuret naggsågade eller dubbelt-naggskurna, trub- 

 biga; det udda småbladet är icke sällan bredt-oravändt-äggrundt och 

 vingkantar eller örar bladets medelnerv; de andra äro äggrunda eller 



