294 



elliptiska (och uågot hjertlika) och de medlerstas skaft bära vanligen i 

 nedre kanten en mindre bladdel (öra), som icke sällan sammanhänger 

 med bladets medelnerv. Kronbladen äro omvändt-äggrunda, med bred 

 klo. Fröhusen äro 1^ tura långa; deras skal något knöliga af de nä- 

 stan ägglika fröen, h vilkas bihang är hvitt, uppsväldt-köttigt, strimmigt. 



Växer på skyddade eller skuggiga ställen, såsom vid berg, gärdes- 

 gårdar, bland buskar, vid byggnader, helst bland grus och stenar, i 

 trädgårdar o. a. — Utbr. hela Europa; Siberien, Canariöarne ; naturali- 

 serad i norra Amerika (Förenta Staterna). 



Blommar från Maj, Juni till Aug., Sept. ; mognar från börj. Juli. 

 — Få ett ställe i Skåne (nära Ringsjön) har den inskuret-naggade 

 kronblad och nästan dubbelt längre, vridna fröhus (Fr. Nov.). 



Redan tidigt om våren visar sig Svalörtens späda grönska; det 

 är dess rotblad, hvilka nyss utvecklat sig och utträtt ur sitt väl om- 

 bonade vinterläger. Hela den unga växten sväller redan af gul mjölk 

 och snart utveckla sig blommorna, hvilka sedan efterträda hvarandra 

 under en längre tid, ehuru hvar blomma räcker endast helt kort. Frukt- 

 ämnena äro dubbelvikta i knoppen, men räta ut sig då densamma öppnas. 



Svalörten har i växande tillstånd en obehaglig (äcklig) lukt och 

 skarp-besk smak. Extrakt på örtståndet och roten, brukadt under längre 

 tid, lärer gagnat i förstoppningar, tröga vätskor, blekpussighet och 

 vattensot, liksom thé derpå i podager och sten. Fordom trodde man 

 att örten (för sin gula saft) kunde bota gulsot (Palmberg). Bladen 

 skola vara sårläkande och -renande och med dekokt på örtståndet (och 

 roten) kunna rötsår hos hästar tvättas. — Växtens gula "mj^lk" är 

 frän och skarp så att den rodnar huden och ibland kan borttaga vår- 

 tor och revormar (o: Revorm gräs i Nerike, Gotl. Ringorragräs; 

 isl. hringorms revorm). Har stundom använts mot fläckar på horn- 



hinnan (en droppe "mjölk" drypen i ögat). Torra örten är nästan all- 

 deles kraftlös. — Blommorna besökas mycket af bin och göra vaxet 

 citrongult. 



Redan Fuchsius (1542) kallade denna växt Chelidoniura raajus, 

 hvilken benämning, liksom den svenska (kelidon - svala), grundar sig 

 på 'en gammal tro att svalungarne äro blinda då de utkomma ur ägget, 

 och att modern då bestryker deras ögon med växtens gula mjölk, hvar- 

 igenom hinnan som täcker dem skulle brista — allt lika ogrundadt. 

 Ett annat, icke ovanligt namn på växten, S kelört, tyder på samma 

 mjölks anseende mot skelögdhet, liksom också allmogen hyser stor tillit 

 till densamraas förmåga att fördela sårnader och utslag. Då örten, 

 såsom icke sällan händer, växer pä kyrkogårdar, tror allmogen att den 

 dragit den skarpa saften till sig ur döda kroppar, hpadan den anses 



