297 



— Upland, Södermanland (Östergötland, Småland, Skåne). Är icke sällan storväxtare 

 än de båda andra närstående arterna. — Fr. Nov. mänt. III. 



* Corydalis Lobelii Tausch liknar föreg. art men är vanligen mindre till alla 

 delar, har blekare blommor, uppstigande stift och äggrundt-lansettlika fröhus på åtmin- 

 stone dubbelt kortare, stadiga skaft. — Södra och medlersta Sveriges östra delar. F. ö. 

 i Danmark, Sachsen, Böhmen, Österrike, Steyermark. — Omvexlar stadigare med tät, 

 uppstående klase, och slakare med glesare, lutande klase (o- C. pumila K.). 



Dessa täcka lundväxter vakna ur vinterdvalan vid första tecken 

 till vår. Då ligger också deras näring, redan sedan det föregående 

 året, i ordning i den stärkelserika rotknölen, på och utur hvilken den 

 egentliga knoppen utvecklas och ur hvilken den hemtar de ämnen, sona 

 den behöfver för att utvecklas i blad och blomma. I knoppen ligger 

 den späda stjelken hopvikt, men rätar ut sig då blommorna börja synas. 

 Ståndarknapparue öppnas långt innan blomman utslår och pollen klibbar 

 såsom små gula massor vid märket. Frukterna och fröen mogna ti- 

 digt under det rötterna och de nu mycket utväxta bladen ersätta de 

 ämnen, som knölen mistat under växtens utveckling, så att i densam- 

 ma liksom uppläggas nya näringsförråder till nästa år. Då träd och 

 buskar blifvit väl löfvade, vissna Jordröksörterna, gå till hvila och upp- 

 vakna icke förr än nästa vår. De växa mest sällskapligt och gruppvis. 



— Eotknölen är snarare sötaktig än besk. 



I sin Flora suecica upptager Linné Jordröksörten endast för Ros- 

 lagen (skärgården), men skildrar den temligen noga. 



3. Nunneörten 



(Corydalis fabacea Pers. — Funiaria bulbosa ^ L. fl. suec.) 

 blir vanligen endast 3 till 5 tura hög, är blåaktigt grön och har ärt- 

 eller nötstor, inuti tät och hvit, nästan löklik rotknöl, 1-fjällig stjelk 

 (vanligen med en gren ur fjällvecket) och kort (icke sällan endast 3 — 5- 

 blommig) blomklase med nästan äggrunda, vanligen hela blomskärmar; 

 blommorna äro nästan raksporrade, något kortare än Jordröksörtens, 

 nästan purpurröda, och de inre kronbladens rygg är bredt kantad 

 (vingad). 



Växer i lundar och på bördigare backar under eller bland buskar, 

 vid skuggiga berg, i södra och medlersta Sverige, till Medelpad och 

 Jemtland (Areskutan). — Utbr. medlersta (och norra) Europa, Italien 

 (undant. Sicilien, Sardinien), södra och medlersta Ryssland. — Blommar 

 i April (tidigare än Jordröksörten) och Maj; mognar vid slut. Maj och 

 borttorkar sedan alldeles. 



I sin Flora suec. upptager Linné arten blott för -Upland, men 

 meddelar åtskilligt till dess karakteristik. Wahlenberg skildrade den 

 sedan närmare i sin Flora lapponica (norska Nordlanden). 



