313 



a) Bladen parbladiga, 



1. Ångsbräsman eller Ängskrassen 



(Cat-damlne pratensis L.) 

 är mångårig, vanligen fotshög eller högre, merendels något blåaktigt 

 grön och alldeles glatt, eller nedtill (särdeles på rotbladen) glest besatt 

 med korta hår. Rottågorna äro tagelsmala, hvita, talrika och temligen 

 långa; rotstocken är kort och sned, knöligt-tandad. Stjelken är nästan 

 trind, upptill bar (bladlös). Bladen äro vanligen 5 — 7-pariga; de ne- 

 derstas småblad glest vinkligt-tandade, kort-vigglika eller ra. e. ra. run- 

 dade, uddbladet större, icke sällan njur- eller hjertlikt; de andras små- 

 blad äro sraala och vanligen helbräddade. Kronbladen äro oravändt 

 äggrunda, utkrökta, tredubbelt längre än fodret, vanligast blekt blåröda, 

 sällan hvita, stora (stundom nära | tum långa), ådriga. Ståndarne äro 

 nära dubbelt kortare än kronan; knapparne blekgula. Skidorna 1 — 1-| 

 tum långa. 



Växer på fuktiga ängar och betesmarker, i diken o. a. (allra.). — 

 Utbr. hela Europa undant. det allra sydligaste (Portugal, södra Spanien, 

 Italiens öar, Grekland); dessutora i norra Asien och det nordligare 

 Amerika. 



Bioramar från slut. (eller medl.) Maj till Juli; mognar mot slut. 

 Juli eller börj. Aug. — Förekommer stundom med dubbla blommor 

 (0: ståndarne ombildade till kronblad), och någon gång äro alla små- 

 bladen tandade, eller de nedersta bladens endast 3 eller 5 (stora). — 

 På rotbladen, hvilka mot hösten bli teraligen stora, bildas vanligen 

 knoppar, som kunna utvecklas till nya stånd. 



Allestädes der Ängsbräsraan, såsom den mest brukar, växer i nå- 

 gon mängd, blir den en bland vårens prydnader genom sina visserligen 

 icke stora men täcka lilasblommor. Dessa sluta sig, nedlutade, om 

 qvällen men öppnas åter och resa sig upp om morgonen, såvida det 

 icke regnar eller snart skall regna, ty vid eller mot regnväder intaga 

 de samma ställning som under natten. Detta fortgår regelbundet ända 

 tills alla ståndarne lemnat sitt frömjöl (pollen). Då behölVes icke mera 

 denna omsorg om dem; kronan vissnar nu och- skidan utbildas och 

 mognar. 



Ängsbräsraan smakar temligen lika Trädgårdskrassen ehuru något 

 beskare (o: Smal. Mokrasse), så att bladen kunna nyttjas till sallat. 

 Geuora att stöta dem, tillsätta något färsk och krossad tallstrunt och 

 derpå hälla varm, silad ölostvassla och låta det stå i täppt kärl några 

 timmar, erhåller man en god skörbjuggsdryck; den bör intagas hvar 

 morgon under två eller flera veckor. 



