317 



annua exiguo flore T."). Den tyckes på Linnés tid varit sällsyntare 

 än nu; i Flora suecica upptager han den endast för Gottsunda-bergen 

 vid Upsala, Carlbergs park vid Stockholm, Skåne (resan sid. 129) och 

 Vestergötland (resan sid. 26). Kudbeck (1666) och Bromelius (1694) 

 upptaga växten under benämningen Impatiens alpina. 



b) Bladen enkla. 



6. Fjellbräsman 



(Cardainine bellidifolia L.) 



är mångårig och merendels flerstjelkig, men endast något mer än 1 

 eller 2 tum hög (under blomningen icke sällan knappt tumshög), all- 

 deles glatt, och har långt skaftade, äggrunda och stundom något hjert- 

 lika, något köttiga, små blad, hvilka till största delen äro samlade vid 

 roten, korta (qvastlika) blomklasar, hvita, orakr. 2 linier långa, kron- 

 blad och uppräta, högst knappt tumslånga (mot örtståndet stora) skidor. 



Växer i fuktiga klippspringor och på andra genom snövattnet våta 

 ställen i de högre fjellen, icke sällan ända invid snökanten (allm.) — 

 Utbr. norra Europa (Norge, norra Sverige, Lappland, norra Finland); 

 på Spetsbergen och Island; i norra Amerika (artktiska delen och Klipp- 

 bergen, Hvita bergen i New-Hampsh., Californien). 



Linné upptäckte den lilla Fjellbräsman under sin lappska resa 

 (1732). Han beskref den också först (kort, men med teckning) i sin 

 Flora lapponica. Wahlberg skildrade och L?esTADius tecknade växten 

 i Svensk Botanik. 



141. Arabis L. 



Foderbladen uppräta. Kronbladen hela eller intryckta (hvita eller 

 violetta). Körtlarne 6 eller 4. Skidan jemnbred, hoptryckt; skalen 1- 

 nerviga eller ådriga (plana eller något kullriga, mest något knöliga). 

 Fröen l-radiga. — Mer eller mindre (grenigt-) håriga örter med hela 

 eller temligen hela blad. 



1. Håriga Backbrännan 



(Arabis hirsuta Sep. — Turritis hirsuta L.) 



lir mång- (eller tu-)årig, vanligen omkring fotshög, och har enkel, rak 

 och upprat, mångbladig, vanligen nedtill hårig stjelk, omvändt-äggrundt- 

 lansettlika rotblad och aflånga, tvärt öron- eller hjertlikt omslutande, 

 glest-tandade stjelkblad; alla bladen äro vanligen beklädda med små, 

 dels greniga dels enkla, hår. Kronbladen äro uppräta, nästan tunglika. 



