321 



Siberien (och i norra Amerika, Hudsons bay till Klippbergen, men nå- 

 got olika den europeiska växten). 



Blommar (andra året) bäst från medl. Juni till raedl. Juli (sedan 

 sparsamt); mognar i Aug. 



Tornörten gör sig lätt bemärkt genom sin nästan grågröna färg, 

 sin styfva, höga stjelk och de till densamma närmade bladen och ski- 

 dorna, hvilket allt ger växten ett teraligen eget utseende; de bleka, 

 hvitgula blommorna synas mindre. Den har inga synnerliga egenskaper. 

 Hornboskapen äter den färsk bland annat foder. Likväl lärer allmogen 

 i Småland intaga fröen (stötta) mot håll och sting (o: Smal. Still- 

 frö). I Östergötland skall växten kallas Käken trav. 



16. Barbarea Br. 



(Vinterkrasse, Sommargyllen Fr.). 

 Foderbladen uppräta. Kronbladen hela (gula). Körtlarne 6. Ski- 

 dan jemnbred, 4-kantig (eller nästan trind); skalen starkt (köladt) 1- 

 nerviga. Fröen enradiga, tätt smågropiga (punkterade), liksom skim- 

 rande (rödaktiga). — Glatta, temligen mörkt gröna örter med lyrlika 

 rotblad, omkring tumslånga skidor (o: Erysimura Barbarea L.). 



1. Vanliga Yinterkrassen 



(Barliarea vuigaris i];.) 

 är mång- (eller tu-)årig, omkring alnshög, och har de nedre bladen lyr- 

 likt-pardelade, minst 4-pariga, med rundadt-hjertlik slutflik, de andra 

 bugtigt-parskurna eller tandade, med öronlikt omslutande bas. Roten 

 är lång och grenig, vanligen nästan lodrät. Stjelken stadig, fåradt- 

 kantig. Blomklasarna äro rikblommiga; kronbladen höggula, bredt vigg- 

 lika. Skidorna uppstående eller uppkrökta (o: B. arcuata Rchb.). 



Växer på åkerrenar, gärden och annan gräsmark, vid diken och 

 vägar, men nästan endast i södra och medlersta Sverige. — Utbr. nä- 

 stan hela Europa; Siberien och norra x\merika (allmän i norra staterna 

 och "såsom det tyckes inkomling" i Oregon och nordvestra delen). 



Blommar bäst i Juni (och Juli); mognar under Juli. 



Vanliga Vinterkrassen uppträder gerna sällskapligt, icke sällan t. 

 o. m. ganska talrikt, och är rätt prydlig med sina många höggula 

 blommor och glänsande-mörkgröna blad. Man har iakttagit att de förut 

 uppräta blomknopparne luta mer och mer en eller annan dag innan de 

 utslå, liksom sedan blommorna under de tvenne dagar som hvarjes 

 egentliga blomning räcker, hvarefter fruktämnet reser sig och de andra 

 blomknopparne i sin ordning verkställa samma rörelse. 



21 



^lymun. Sv. Fanerog. *"■ 



