322 



Bladens smak är skarp, men temligen obehaglig. De kunna dock 

 i brist på bättre, såsom goda mot skörbjugg, nyttjas till sallat, sär- 

 deles under vintern, emedan växten, om den sås på hösten, bibehåller 

 bladen gröna till och med under snön. Om sommaren äro de för 

 grofva. 



* Tidiga Vinter kr assen {Barbarea praecox DC), som växer på några spridda 

 ställen i Skåne, Småland och Halland, är spädare och mera gulgrön än den vanliga och 

 har behagligt skarp, krassarlad smak, h vadan den odlas. Bladens flikar äro smalare 

 skidorna nästan uppräta och trubbigt (trindt) i-kantiga. Först upplagen bland svenska 

 växter i Fries' Novitier (med beskr.). 



2. Småblommiga Yinterkrassen 



(Barbarea stricta Fr.) 

 är tuArig, 1 — 3 fot hög, och har de nedre bladen lyrlikt-pardelade, 

 1 — 3-pariga, med mycket små (eller inga) parflikar och smalt-elliptisk 

 eller rundadt-äggrund slutflik; de andra bugttandade eller naggade med 

 nästan pillik bas. Stjelken är spändrak, svagt kantig, endast upptill 

 grenig. Blomklasarne äro raka, ra ängblommiga, slutligen ganska långa; 

 blommorna nära dubbelt mindre än hos den vanliga (hvadan B. parvi- 

 flora Fr.); kronbladen smalt-vigglika, blekgula. Skidorna äro tilltryckta, 

 raka, tvåeggadt-4-kantiga. 



Växer på stränder och fuktiga ängar, bland buskar. — Utbr. 

 Skandinavien, Holland, England, Tyskland, norra Italien, nordöstra Spa- 

 nien, Österrike, Ungern, Siebenbilrgen, södra och medlersta Ryssland. — 

 Blommar i (Maj,) Juni och Juli; mognar under Juli. 



Linné anmärkte denna växt under sin lappska resa, vid Lule-elf, 

 men uppmärksammade den sedan icke vidare utan upptog den endast' 

 som lappsk (Erysimum Barbarea j3 fl. suec). Fries, som bestämde ar- 

 ten i södra Skåne, kallade den först (1821) B. stricta, men beskref den 

 sedan i sina Novitier närmare under namnet B. parviflora; i sednare 

 arbeten (Summa veget. Scand.) har han likväl återtagit sitt äldsta namn. 

 — Smaken är hos denna art örtartad. 



Hos en del gamle botanister heta dessa växter utan åtskillnad 

 Barbarea eller Herba Sanctae Barbarse, hvadan Linnés artnamn lOch be- 

 nämningen Vinterkrasse. Linné ansåg dem således för blott en enda 

 art. Bauhin o. a. hade likväl redan åtskiljt tvä Barbareor, en vild, 

 osmaklig och en odlad med krass-smak. Den sednare (ursprungligen 

 amerikansk?) förvildades och qvarstår såsom sådan vid städer och större 

 egendomar sedan dess odling nästan kommit ur bruk. Linné ansåg 

 denna vara densamma som den vanliga, hvilken han derföre kallar en 

 behaglig sallat. (Jtr Fr. Nov. raant. TIL) 



