324 



på smör och bröd". Haa rekommeaderar också att, såsom på somliga 

 ställea i Tyskland brukas, aalägga dammar till växtens odling, hvilket 

 lätt skalle låta sig göra, isynnerhet i Skåne. Den skulle då kunna 

 försändas såsom handelsvara, antingen inpackad i tunnor eller inlagd i 

 ättika för att sedan med matolja och socker tillredas till sallat. 



Källkrasseu har sedan gammalt varit berömd som skörbjuggsört 

 och nyttjades mest som vårkur. Dess ofäcinella namn var Nasturtium 

 aquaticum, och man hade på apoteken isynnerhet den utpressade saften 

 mot skörbjugg och "lefverns förstoppningar". En god skörbjuggsdryck 

 erhåller man också genom att låta Källkrasscbkd ocli påslagen het 

 vassla, som man ystat med cremor tartari eller citron, stå några tim- 

 mar i täppt kärl. — Örtståndet kan dessutom kokas som spenat och 

 ätas till kött. Men hurusomhelst växten användes, utmärker den sig 

 genom sin löshet, så att knappt något behöfver bortrensas. Fröen smaka 

 som senap. 



FucHSius (1542) kallade växten Sisymbrina Cardaraine, Bauhin 

 (1671) Nasturtium aquaticum supiuura. Leche anmärkte den "vid Lacka- 

 länge, Helsingborg på Hiramelriks-Straelet, Ystad", och Linné beskref 

 den sedan i Skåne-resan (sid. 278). 



b) Blommorna gula. Bladen pardelade. 



2. Skogs- eller Strandkrasseo 



(Nasturtium silvestre Br. — Sisymbriura silvestre L.) 



har mångårig, krypande dier grenig rot, fotshög, vanligen uppstigande, 

 hård stjelk, teraligen smalt pardelade och m. e. m. tandade blad och 

 jemnbreda, tvåeggadt-plattade skidor, hvilka äro 5 — 8 gånger längre än 

 det mycket korta stiftet. Sidoklasarna utgå ur bladvecken. Fodret är 

 gult, kortare än den temligeu mörkgula kronan. Skidorna äro nära ^ 

 tum långa, m. e. m. krökta, yngre nästan trådsmala; fröen enradiga, 

 omkring 10 i hvart rum. 



Växer på fuktiga betesmarker, vid sandiga skogsvägar, på sandiga 

 eller grusiga stränder, i södra och medlersta Sverige, ymnigast kring 

 Mälaren. — F. ö. i nästan hela Europa; dessutom i Persien, Siberien, 

 China, på Nya Holland. — Blommar i Juli, Aug., till medl. Sept.; 

 mognar i Aug., Sept. — Skidorna uppbrista sällan ordentligt, utan bli 

 vanligen oordentligt krökta och liksom borttyna. 



Skogskrassen anmärktes först (som svensk) i Skåne af E. Rosén 

 (Obs. Scan. sid. 31) och i Bohusläu. Linné tyckes icke egnat den nå- 

 gon synnerlig uppmärksamhet. I första upplagan af Flora suec. upp- 

 tager han den icke alls, och i den andra har han för densamma inga 



