330 



1. MånvioleQ 



(Lunaria rediviva L.). 



En mångårig, omkring alnshög, något hårig, storbladig, storblom- 

 mig och storskidig ört, kanske den prydligaste bland våra inhemska 

 Korsblommor. Bladen äro hjertlika, ra. e. m. spetsade, hvasst taudade, 

 de nedre stundom handsbreda. Kronbladen omkring ^ tum långa. Ski- 

 dorna äro nära 1 tum breda och 2 tum långa; deras skaft är tums- 

 långt, nästan trådlikt. Fröen äro njurlika, 3 — 4 linier breda. 



Växer i lundar och vid skuggiga bergväggar i Skåne, på Kinne- 

 kulle och vid Uddevalla. — Utbr. Europa undant. det nordligaste och 

 vestligaste samt Italiens och Greklands öar, Turkiet. — Bioramar i Juni, 

 Juli. — Blommorna lukta väl om natten. 



Månviolen bildar präktiga stånd, hvilka då de blomma påminna om 

 syrenen i våra trädgårdar, både till lukt och färg, hvilken sednare dock 

 kan vara högre och blekare i samma blomklase. De stora, bleka ski- 

 dorna gifva sedan växten ett eget utseende, isynnerhet då skalen loss- 

 nat och de egendomligt glänsande mellanväggarne sitta blottade. 



Redan Leche anmärkte Månviolen "på ön Lybeck vid Krageholra, 

 men ymnigare vid Öfvedskloster" (Lech. Prim.), och i Vet. Ak. handl. 

 1744 säger han att den "växer på sidländta och skuggrika ställen på 

 Lybeks ön vid Krageholra och i Ofvedsklosters skog" och att den "är 

 en ansenlig växt: blomstren äro lika dera på trägårds Hesperis och 

 hafva samraa lukt". Linne anmärkte växten på åtskilliga ställen i 

 Skåne (Fl. suec. : Lunaria annua) och på Kinnekulle, "der den vistes 

 oss af Herr Lidholra i Hellekis djurgård" (vestgöta-resan sid. 62). Ret- 

 zius (Obs. I) upplyste att vår art icke var, såsora raan hittills ansett, 

 L. annua, utan denna. 



!31. Farsetia Br. 



Foderbladen uppräta. Kronbladen tuklufna (hvita). Körtlarne 4, 

 korta, rundade, plattade, en på hvar sida ora de ensararaa ståndarne, 

 hvilkas inre kant nederst bildar en tand; de parvisa ståndarne nedtill 

 kantade. Skidan elliptisk; skalen något kullriga. Fröen kantade, åtm. 

 6 i hvart rum. 



1. Sandhvitan 



(Farsetia incana Br. — Alyssum incanum L.). 

 En mång- (eller nästan tu-)årig, omkring fotshög (| — lé fot), nä- 

 stan upprat ört, som merendels är alldeles beklädd med små stjernlika 

 hår och derigenom gråhvit, hvadan artnamnet (o: Grådodra Lilj.). Stjel- 

 ken (eller stjelkarne) är stadig och hård. slutligen nästan träig, upptill 



