332 



Växer på sandiga backar och annan torr mark, i Skåne, Blekinge, 

 Småland, Upland, Vermland, på Öland och Gotland, dock endast på 

 några spridda ställen (sälls.) men vanligen sällskapligt. — Utbr. nästan 

 hela Europa; i Caucasien, Mindre Asien. — Blommar i Maj och Juni. 



Fries upptäckte Grådodran (som svensk) vid Brösarp i östra 

 Skåne, 1823 (Mänt. I). 



S3. Draba L. 



Foderbladen uppräta eller något utstående. Kronbladen hela eller 

 tudelade (hvita eller gula). Körtlar 2, under de ensamma ståndarne, 

 men vanligen otydliga. Skidan nästan elliptisk eller oval, smalare eller 

 bredare, plattad; skalen plana, med svag eller i ådror upplöst rygg- 

 nerv. Fröen talrika, släta. 



a) Kronbladen hela eller urnupna. 



*) Ettåriga arter med bladig stjelk, utan rot- eller grenskott. 



1. LnDdnageln 



(Draba muralis L.) 



är spenslig, men icke sällan nära fotshög, än långt- och uppstående- 

 grenig, än enkel (då vanligen mindre), och har hjertlikt äggrunda, såg 

 tandade, håriga blad och hvita, talrika men mycket små (endast |-linie 

 långa) blommor i slutligen långa och glesa klasar. Ståndarne äro en- 

 dast 4. Kronbladen hela. Skidorna äro sraalt-elliptiska, glänsande- 

 glatta, utspärrade, omkring Ig linie långa, på något längre skaft; fröen 

 omkring 12. 



Växer i (helst steniga eller klippiga) lundar, på skogiga eller 

 buskiga backar, bland stenar (och på eller vid skuggiga murar), i södra 

 och medlersta Sverige, utom i vestra delen (Halland, vestra Småland, 

 Bohuslän), sälls. — Utbr. nästan hela Europa utom det nordligaste 

 samt södra Spanien, Greklands öar, Turkiet; i Algerien, Caucasien, vestra 

 Siberieu; i Förenta Staterna (Montreale); på Japan enligt Siebold. 



Blommar i Maj och Juni. 



Kedan Fuirén anmärkte Lundnagelu på Ternö i Blekinge. Linné 

 fann den först på Gotland vid Fläringe kyrka (beskr. gotl.-resan, 192) 

 och han uoptager den ännu i Flora suecica endast för detta ställe 

 (och "etiam Upsaliee visa"). Egentligen borde han benämnt denna art, 

 som mera växer i lundar o. d., D. nemorosa, och nästa, som älskar grus- 

 backar och murar, D. muralis, dä han deremot lät de båda arterna lik- 

 som byta namn med hvarandra. Bauhin kallade växten Bursa pastoris 

 major loculo oblongo. 



