339 



(bredt-urnupna), upptill kantade, omkring 8-fröiga skidor, hvilka äro 

 nära tredubbelt mindre än hos föregående art. 



Växer på stenig eller grusig mark och i åkrar, på Oland och 

 (inkoml.) ett par ställen i Upland. — Utbr. genom nästan hela Europa 

 undant. det nordligaste; i Algerien, Persien, Caucasien, Siberien. 



Blommar i Maj, Juni. — Blommorna sluta sig om qvällarne. 



Fries upptäckte denna art som svensk på Öland (1824) och 

 skildrade den i sina Novitier (jfr Mänt. III). 



* Thlaspi alpestre L. är mångårig, har bladskott vid roten, smala, hjertlikt- 

 omslutande stjelkblad och vigglikt (nästan triangulärt) omvändt-lijertlika, upptill kantade, 

 8 10-fröiga skidor. Växer pä skogsbackar, sälls. (Norrköping; Södermanland och Up- 

 land på ett par ställen). Först upptagen som svensk i Fries' Novit. Mänt. III. 



136. Teesdalia Br. 



Foderbladen uppräta. Kronbladen hela (hvita), de två yttre större. 

 Ståndarne (åtm. de pariga) med bihang vid basen. Skidan plattad, 

 nästan rundad, urnupen; skalen båtlika med smalkantad köl; rummen 

 2-fröiga. 



1. Vallkrassen 



(Teesdalia nudicaulis Br. — Iberis nudicaulis L). 



En liten (2 — 4 tums), ettårig ört. Bladen äro rosettlikt samlade 

 vid roten, lyrlikt-bugttandade, endast tumslånga, icke sällan rödaktiga. 

 Blomstänglarne vanligen flera, den innersta (centrala) upprat och blad- 

 lös, de andra uppstigande, bärande ett och annat litet lansettlikt blad. 

 Bloraworna äro små, nästan knippvisa. Skidorna något öfver 1 linie 

 breda och långa. 



Växer på torr, helst sandig eller grusig mark i södra Sverige. 

 — Utbr. nästan hela Europa (undant. det nordligaste och Turkiet, 

 Greklands öar, nästan hela Italien); i Algerien, på Madeira. 



Blommar under våren (börjar redan i April) till ini Juni; mog- 

 nar i Juni, Juli. 



Vallkrassen "hörer till de stängelbärande vårväxter, som hastigt 

 uppskjuta sin blomning ur den ännu mustiga jorden, för att snart sätta 

 frö och sedan, innan rätta sommartorkan kommer, alldeles försvinna. 

 Endast fröen bli då qvar på jorden för att om hösten af fuktigheten 

 växa till nog stora plantor, som nästa vår kunna gifva stänglar". 

 Whlnb. 



Linné anmärkte Vallkrassen på Oland (12 Juni 1741), Boda 

 socken. Grankulla by "bland Sandbergen mellan träden" (beskr. öländska 

 resan, sid. 139); Leche nästan samtidigt i Skåne. DoDONaeus kallade 



