340 



den (1616) Bursa pastoris minor, TABERNaeMONTANUS (1625) Nasturtiutn 

 petraeura. 



E) Skidans mellanvägg smal. Rotämnet rygglagdt; hjertbladea 

 plana (Lepidinese). 



39. Oapsella Med. 



Foderbladen nästan uppräta. Kronbladen hela (hvita). Körtlarne 

 4, bredvid de ensamma ståndarne (bildande nästan en ring). Skidan 

 platt, triangellikt-oravändt-hjertlik; skalen båtlika n^cd oknntad köl; rum- 

 men vanligen 8- eller 10-fröiga. 



1. Pangörten 



(Capsella bursa pastoris Mnch. — Thlaspi bursa pastoris L.) 



En ettårig, sraåblommig, vanligen 5 — 10 tura hög, än nästan 

 glatt än m. e. m. (enkelt- eller grenigt-) hårig ört. Rotbladen äro 

 rosettlikt närmade, vanligen lyrlikt pardelade eller de nedersta endast 

 bugtbiäddade; stjelkbladen pillikt-omslutande, partandade eller helbräddade. 

 Stjelkeu (eller stjelkarne) är merendels delad i raka, slutligen långa, 

 blomgrenar (klasar). Fröen äro ganska små. 



Yäxer nästan allestädes, utom på mycket våt mark, men mest på 

 odlade ställen såsom på åkrar och i trädgårdar, vid vägar eller nära hus 

 och gårdar (mycket allmän). — Utbr. hela Europa och nästan alla län- 

 der både i gamla och nya världen, ehuru i många troligen endast in- 

 komling, såsom i norra Amerika enligt Torrey och Gray. Vid Mes- 

 sina samlade förf. den med mogna skidor i raedl. Mars. 



Blommar hela våren, sommaren och hösten; mognar icke sällan 

 redan i Maj, Juni. Oravexlar mycket till storlek (från 2 tum till nära 

 1 aln), beklädnad (hårigare eller glattare) och blad (hela, bugtskurna, 

 parsknrna, pardelade, nästan dubbelt pardelade). Stundom sakna blom- 

 morna kronblad (o: Capsella apetala Opiz), men då äro ståndarne van- 

 ligen 10 (o: kronbladen orabildade till ståndare). De gamle botanisterna 

 (t. t!X. Bauhin) upptogo dessa varieteter såsom egna arter (o. Bursa 

 pastoris major, media m. m.), men hvilka Linné (först i Flora lappo- 

 nica) samlade till en enda. 



Pungörtens toppar och unga grenar hafva skarp smak och upp- 

 väcka hetta på tungan. Fröen har man i sednare tider rekommenderat 

 mot frossan. Småfoglar äta dem. Orten har redan i äldre tider — 

 stött och blandad med andra saker — använts såsom frossmedel att 

 binda på pulsarna (Palmbergs Örtekrants). Bland örtens "dygder" i Ar- 

 vidh Månsons Ortabok är titt de» stämmer näsblod om den hålles i 



