341 



handen "tils thes hon varder varm". — För skidorna kallar allnoogen 

 örten stundom Herdepungar, Nåldynor; i södra Sverige L om me- 

 dier Taske-gräs. Också är det egentligen genom dessas temligen 

 egna skapnad, som växten gör sig något bemärkt; kanske äfven, strax 

 om våren, med sin vackra bladrosett. Men blommornas mindre ansen- 

 lighet ersattes af en blomning, som räcker, vanligen genom flera gene- 

 rationer, så länge marken är bar, och af växtens förmåga att trifvas 

 på nästan alla lokaler, i nästan alla klimater, och hvari knappt någon 

 annan fanerogam torde kunna mäta sig med Pungörten. 



Ht^. JjepislSiiiu L. 



(Krasse-slägtet). 



Foderbladen något utstående. Kronbladen hela (hvita). Kört- 

 larne 4, vid de ensamma ståndarne. Skidan något uppsvälld, nästan 

 rundad eller äggrund; skalen båtlika, kölade; rummen 1-fröiga. — Blom- 

 morna små. 



1. Bitterkrassen 



(Lepidium latifolium L.) 



blir 1 — 11 aln (stundom 2 eller nära 3 alnar) hög, är mångårig, mycket 

 grenig och mång- (men mycket små-)blomraig, och har lång och tjock 

 rot (rotstock) samt glatta (något tjocka), utom vid basen sågade blad, 

 de nedersta (rotbladen) långt skaftade, äggrunda eller smalare, stora 

 (8 — 10 tum långa, stundom alnslånga), de andra äggrundt-lansettlika. 

 Blommorna bilda vippor eller en stor grenig vippa. Skidorna äro små, 

 okantade och helbräddade, äggrundt-elliptiska, småhåriga, (många toma). 



Yäxer på eller nära hafsstränder i Skåne (ymnig vid Landskrona), 

 Bohuslän, på mycket spridda ställen i Blekinge och Småland, samt på 

 ett ställe på Gotland. — Utbr. hela Europa utom det nordligaste; Cau- 

 casien, Algerien, Egypten. — Blommar bäst i Juli, Aug., men ock se- 

 dan ända till Oct. 



Bitterkrassen äv bland våra största Korsblommor, både till storlek 

 och utseende icke olik Pepparroten. Den lärer varit mera bekant och 

 använd hos de gamle (o: Plinii Lepidium enligt DoDONseus) tills den 

 utträngdes af Pepparroten, Senapen och andra Krassarter, så att den 

 numera icke brukas mycket. "Orsaken dertill, säger Wahlenberg, tyckes 

 ligga i dess större salta bitterhet (o: Bitterkrasse) och i en vidrig- 

 het, som är något lökaktig. Roten är visst så skarp som pepparrot 

 och brukas någon gång i dess ställe"; den har ock använts i vassla mot 

 vattensot. Bladen nyttjas på somliga ställen till krydda emedan de smaka 

 nästan pepparlikt ("Fattigmans peppar"). Medan de äro unga kunna de 



