344 



men icke (eller knappt) uppbristande. Fröet eUiptiskt; rotämnet rygg- 

 lagdt ; bjertbladen ränulika. 



1. Weidet 



(Isatis tinctoria L.)- 



En tuårig, 1 — 2 alnar hög, mycket blåaktigt grön (daggblå), glatt 

 ört med pillikt-lansettlika, helbräddade, talrika stjelkblad, småtandade 

 rotblad och små men talrika blommor. Skidorna äro nästan vigglika, 

 I tum långa och upptill nära 2 linier breda; de bli slutligen alldeles 

 hängande. Fröet är knappt 1| linie långt. 



Växer på steniga stränder och andra torra, öppna ställen vid 

 södra och medlersta Sveriges Ostersjö-kuster, isynnerhet på Gotland och 

 Oland. — Utbr. nästan hela Europa (undant. det nordligaste och Ir- 

 land, Portugal, Sicilien, Sardinien, Grekland). — Bioramar i Juli. 



Weidet hyser i yranighet ett vackert blått färgämne och är sedan 

 gammalt kändt som färgväxt. Innan ludigo blef bekant i Europa hade 

 hade man intet annat än weide till klädes blåfärgning. Det är således 

 en i tekniskt hänseende vigtig växt, som hos oss tyckes böra kunna 

 erhålla en vidsträckt odling, åtminstone i landets sydligare delar. I 

 Svensk Botanik omtalas huru Weidets färgämne kan beredas till iudigo 

 för yllefärgning. Bladen samlas då de nedersta börja gulna, vatten 

 (helst regn-) slås derpå och lemuas, under lagom press, att jäsa tills 

 en blå hinna synes på vattenytan. Sedan röres tills de blå och gula 

 färgämnena skiljt sig åt, och vattnet borthälles. Slutligen skares mas- 

 san i stycken, hvilka torkas och utgöra indigon. 



Vid all Weide-odliag bör man till utsäde välja frön af den "äkta" 

 sorten, icke af den vilda (o: I. silvestris Fuchs., 1542), hvilken är 

 mycket mindre färgrik. Fröen böra vid sådden (som sker i April, Maj) 

 blandas med sand eller hackelse och sås glest, på lös jord 6^ skalp, 

 på tunnlandet. Bladen kunna skördas 2 eller 3 gånger på sommaren. 



Linné anmärkte Weidet (inom Sverige) först på norra Oland, 

 1741 (beskr. Olands-resan, sid. 144 : Isatis s. Glastum), men "isynner- 

 het på ön Klasen vid Kyllej på Gotland". FuiRiiN hade likväl redan 

 1622 funnit växten i Skåne och Blekinge. Den är tecknad i Til-Landz' 

 Icones (1683). 



Sfl. Iluntai^ L. 



Foderbladen utspärrade. Kronbladen hela eller intryckta (gula). 

 Körtlarue (hos vår art) otydliga. Skidan (hos vår art) suedt-ägglik 

 och 8nedt-2-rummig (på tvären); rummen 1-fröiga. Fröen nästan klot- 

 runda; rotämnet rygglagdt; hjertbladen inrullade (nästan spirallikt). 



