345 



1. HnDdrättikan 



(Bunias orientalis L.) 



En mångårig, 1- — -2 alnar hö^, genom en svag hårbeklädnad nå- 

 got gråaktig, rikbloniraig ört, som bar lång och stark rot (o: Lång- 

 rova) samt lyrlikt-parskurna nedre och lansettlika, tandade öfre blad. 

 De nedre bladens uddar äro riktade nedåt; rotbladen icke sällan fots- 

 långa. Blommorna äro klart gula, och klasarna bilda vanligen en stor 

 vippa. Skidorna äro stora som små ärter och knöliga; det ena rum- 

 met är icke sällan outbildadt. 



Växer pa åkrar och annan odlad eller grusig mark, vid vägar, i 

 södra och medlersta Sverige, mest i östra delen, och på några ställen 

 i Jemtland o. a., dit den troligen kommit med utsäde. — F. ö. utbr. 

 Ungern, Siebeubiirgen, Galizien, södra och medlersta Ryssland, södra 

 Norge; norra Tyskland och Belgien (sälls.); Siberien, Arabien. 



Blommar bäst i Juni och Juli (sedan ända till medl. Sept.); 

 mognar från medl. Juli. — Bladen oravexla m. e. m. inskurna och hela. 



Retzius upptog först Hundrättikan bland svenska växter, men sä- 

 ger (Flora Oec.) att den icke är någon egentligen svensk växt, utan 

 att den i sednare hälften af 18:de århundradet kommit från Ryssland 

 (o: Ryssrova); "att den på några ställen begynner blifva ett elakt 

 åkerogräs, är blott efterlåtenhet". — För sin bladrikhet kan örten odlas 

 till grönfoder emedan den ätes af boskapen sedan densamma blifvit van 

 dervid. Men den bör skördas ung. (Wahlb.). 



3!S. ]Vefe$tlia Desv. 



Foderbladen något utstående. Kronbladen hela (gula). Körtlarne 

 2, vid de ensamma ståndarne. Skidan klotrund, vanligen 1-rummig och 

 1-fröig. Fröets rotämne rygglagdt; hjertbladen plana. 



1. Korndodran 



(Nestlia paniculata Desv. — Myagruni paniculatuiu L.). 



En ettårig, merendels 10 — 15 tum hög ört med lansettlikt-pillika, 

 helbräddade eller något tandade, sträfva blad. Blommorna äro små 

 (linielåuga), deras skaft smala och utstående; klasarna bilda vanligen eu 

 gles vippa. Skidorna äro benhårda, nätlikt-rynkiga, endast liniestora; 

 någon gång äro de (såsom ursprungligen) 2-ruramiga och 2-fröiga, men 

 det ena rummet mindre tydligt. 



Växer på åkrar och andra odlade ställen, vid vägar och bostäder, 

 på grusmarker o. d. i södra och medlersta Sverige. — Utbr. nästan 

 hela Europa undant. det nordligaste och Brittanien, Portugal, Grekland; 



