346 



i Algerien, Caucaaien, Siberien. — Blommar i (Juni,) Juli och Aug.; 

 mognar i Juli, Aug. (Sept.). 



Linné anmärkte Korndodran först (som svensk) vid Stockholm, 

 som i hans Flora suecicas l:a upplaga är enda växstallet; sedermera. 

 såg han den också i Skåne. 



33. Coronopus Mnch. (1794) 

 (Senebiera Poir. 1806). 



Foderbladen utstående. Kronbladen hela (hvita). Körtlarne 4, 

 två vid hvar ensam ståndare. Skidan 2-rummig, 2-fröig, med mycket 

 smal mellanvägg. Fröen nästan trekantiga; rotämnet rygglagdt; hjert- 

 bladen tillbakavikta på tvären. — Ettåriga örter med enkelt eller dubbelt 

 pardelade blod och mycket små blommor i ganska korta, bladen mot- 

 satta klasar. 



1. Kråkkrasseo 



(Coronopua depressa Mach. — Cochlearia Coronopua L.) 



har plattade, greniga stjelkar, hvilka ligga ned mot marken och slutli- 

 gen icke sällan bli qvarterslånga eller längre. Blomklasarne bilda nä- 

 stan runda gyttringar, kortare än bladen. Skidorna äro 1^ linie breda, 

 nästan njurlika med spröt (o: det varaktiga stiftet), nätlikt-rynkiga, i 

 kanten (skalens rygg) strålstrimmiga, vårtigt och kammlikt tandade (d: 

 Hundtänder); de dela sig icke, utan lossna eller nedtryckas i mar- 

 ken hela. 



Växer vid vägar och stränder, på gårdar, gator och tomter, i 

 södra Sverige på spridda ställen (redan Linné anmärkte den mycket 

 ymnig på Öland), i det medlersta mycket sällsynt. — Utbr. nästan hela 

 Europa; i Caucasien, Mindre Asien, Algerien, på Canariöarne; naturali- 

 serad i norra Amerika (Virginien till Carolina). — Blommar i (Juni,) 

 Juli och Aag. 



Kråkkrassen växer vanligen sällskapligt, så att den bildar mycket 

 låga mattor, hvilka, liksom Groblad m. fl. tåla att trampas. Dess stjel- 

 kar äro tryckta mot marken, med de oansenliga, grönaktiga blommorna 

 samlade vid bladvecken, och skidorna öppna sig icke, så att växten 

 sär sig alldeles på stället der den växer och der den också, ehuru en- 

 dast ettårig, stadnar under en längre tid. Med Vaucher kan man om 

 Kråkkrassen anmärka att den utvecklar sina blad på blommornas be- 

 kostnad, ty medan de förra alltid äro stora och talrika, äro de sednare 

 icke endast ganska små utan ha dertill blott 2 ståudare. Om således 

 dessa båda återstående ståndare på en gång blefve sterila, så skulle 

 Kråkkrassen icke mera kunna öka sig — den skulle för alltid försvinna, 



