347 



såsom kanske många växter under tidernas lopp af liknande orsak upp- 

 hört att vara till. 



Bauhin kallade (1650) växten Coronopus Ruelli, DoDONaeus (1616) 

 — också med hänsyn till skidorna — Cornu cervi alterum genus. 



* Coronopus didyma Sm. (Lepidium didymum L.) är spensligare, saknar mer- 

 endels kronblad, och har längre, smalare blomklasar och tväknöligt-njurlika (i båda än- 

 darna urnupua), nätlikt-rynkiga, endast liniebreda skidor, hvilka slutligen dela sig. — 

 Växer nästan endast vid några hamnar, dit den troligen kommit med ballast (Bohuslän, 

 Gotland, Gefie, Hudiksvall, Nylands lastplats). — J. P. RosÉn anmärkte den först (in- 

 om Sverige) vid Kyllej på Gotland (1816—18). Whinb. Äct. Ups. VIII. 



XXXIX. POLTGALEI. 



t. Poly^gala L. 



(Fogelört-slägtet). 



Fodret 5-bladigt, de två inre bladen mycket större, tunna och 

 (3-nervigt-) ådriga, under blomningen nästan kronbladlika, men sedan 

 gröna (o: vingar). Kronan oregelbundet rörlikt-sarabladig, så att 3 

 kronblad äro stora och bilda en uppåt öppen pip (o: sidobladen icke 

 sammanväxta sinsemellan) och ett 3 flikigt bräm med (hos våra arter) 

 fransad köl, hvars insida 2 andra, mycket små och hinnaktiga, kron- 

 blad äro vidväxta. Ståndarne 8, men strängarne (hos våra arter) all- 

 deles sammanväxta 4 och 4 till 2 tunna, korta stammar (under de 2 

 inre kronbladen). Märket 2-Iäppigt, den nedre läppen nästan strut- 

 eiler skedlik, spetsig, den andra kort, klacklik och körtelartad. Frukten 

 ett platt, oravändt-hjertlikt, 2-rummigt och 2-fröigt. kantbristande fröhus. 

 Fröen (korthåriga) med stort, nästan mösslikt, 3 — 4-flikigt ärrtäcke. — 

 Mångåriga örter med vexelvisa, nästan helbräddade blad och klasvisa 

 blommor på vid basen ledade och 3-skärmade skaft. Till bladen likna 

 de något lin, hvadan de icke sällan benämnas J. Mariae Lin eller J. 

 M a r i 96 Hör. 



1. Vanliga Fogelörteo 



(Polygala vulgaris Schk.) 

 är strax den börjar blomma endast omkring 3 tum hög, men blir slut- 

 ligen 5 — 6 eller mera. Roten (rotstocken) är temligen smal, men stark 

 och träig; den uppbär merendels flera, smala och vanligen enkla, stjel- 

 kar. De nedersta bladen, hvilka icke sällan saknas, äro smalt-omvändt- 

 äggrunda eller ovala och mindre (kortare) än de andra temligen smalt 



