348 



lansettlika eller nästan jemnbreda. Blommorna äro vanligen blå, sällan 

 roseuröda eller hvita, större an hos de båda andra arterna. Bloraskär- 

 raarne äro flyktiga, korta. Blomvingarne utstående, nästan längre än 

 kronan och slutligen icke sällan 3 linier långa, större eller åtminstone 

 längre än det äggrunda fröhuset. 



Växer på torrare, helst gräsväxta, skogs- och ängsbackar, i södra 

 och rnedlersta Sverige samt i Helsingland och Jemtland. — Utbr. hela 

 Europa undant. det allra nordligaste; i Caucasien, vestra Siberien, Al- 

 gerien. 



Blommar från medl. eller slut. Juni till Aug. eller Sept., då de 

 sista blommorna mogna. Omvexlar med mindre blommor med smala 

 och mycket spetsiga vingar (o: P. oxyptera Rchb.). Bildar dessutom, 

 särdeles vid vestra kusten, en underart (o: P. depressa Wend.), som 

 är spenslig och har magra (endast omkring 5-blommiga) blomklasar, 

 hvilka slutligen komma att utgå från den merendels mycket greniga, 

 nästan trådsmala, slankiga stjelkens sidor; de nedre bladen nästan 

 motsatta. 



Roten har en teraligen aromatiskt bitter och skarp, icke obehaglig 

 smak, som skall likna Senega-rotens (P. Senega). — Allmogen tror att 

 kor, som ymnigt betat örten, gifva god och riklig mjölk. Den förklarar 

 namnet Fogelört dermed att den lilla blomman har skapnaden af en 

 fogel med hufvud, kropp, ben och vingar; enligt R. Dybeck, som til- 

 lägger att de sistnämnda "aro om nätterna tätt slutna intill kroppen 

 (fröhuset), men lyfta sig vid solens uppgång likasom till flygt". 



Denna arts underarter och varieteter bestämdes hos oss först af 

 Fries i Physiogr. Sällsk. årsberättelse för 1824. 1 samma sällskaps 

 tidskrift I. beskref Lindblom P. depressa (med anm.). 



2. Toppiga Fogelörten 



(Polygala comosa 6chk.) 

 är större än de båda andra arterna, icke sällan fotshög, alltid raång- 

 blommig, och har stark, stundom hönspenntjock, rot (rotstock), som 

 icke sällan bär ända till tio stjelkar. Bladen äro jemnsmalt-lansettlika; 

 de nedersta antingen saknas eller äro mycket små, under det de andra 

 bli allt talrikare och längre mot blomklasen (nära hvilken vanligen ut- 

 går en eller annan liten bladig gren). Blomskärmarne äro längre än 

 de outslagna blommorna sä att de bilda en s. k. coma (o: topp, hva- 

 dan namnet). Blommorna äro mycket talrika, rödvioletta, sällan hvita, 

 mindre än hos föreg. men något större än hos nästa art; deras vingar 

 slutna, nästan lika långa som kronan (endast 2 linier), slutligen kortare 

 än det nästan kretsrunda fröhuset. Tili rot och ört liknar således ar- 



