349 



ten mest den vanliga Fop;elörten (o- P. vulj^aris (i violacea L.) men 

 till frukten nästa art. 



"Växer på backar, ängar och andra öppna ställen, helst på sand- 

 grund, i raedlersta och södra Sverige (raen icke i Halland, vestra Små- 

 land, Bohuslän o. a.), mindre allmän. — Utbr. Europa undant. det nord- 

 ligaste, vestligaste och sydliga; Cauoasien, Siberien. 



Blommar från börj. eller raedl. Juni (tidigare än den vanliga ar- 

 ten) till medl. eller slut. Juli; mognar i Juli. 



Fries (och Mag. Åkerman) anmärkte först hos oss denna art i 

 Skåne (vid Råby i Ivetofta) 1823 och sedan på Öland (FIartman lä- 

 rer likväl redan förut funnit den i Upland); han skildrade den noga i 

 sina Novitier. Den anmärktes nu också snart i raedlersta Sverige, och 

 således, säger Wahlenbero, "har en upptäckt, der örten är rar, gifvit 

 anledning till dess igenkännande såsom en ny (vid Upsala) allmän växt 

 der Linné med så många graausynta disciplar botaniserat i ett år- 

 hundrade". Men Linné egnade troligen icke närmare uppmärksamhet 

 åt växten utan ansåg den tillhöra den annars vanliga, så att han in- 

 begrep båda under den art han (med Bauhin 1671) kallade Polygala 

 vulgaris. 



3. Beska Fogeldrten 



(ifolygala amara 1. ) 

 har smalare, vanligen mera krypande och grenig (men också enkel) rot- 

 stock än de båda andra arterna; dess grenar uppbära enkla, 2 — 5 tum 

 höga stjclkar. De nedersta bladen, hvilka stundom saknas, äro rosettlikt 

 närmade, omvändt-äggrundt-spadlika och större (icke sällan nära 4 linier 

 breda) än de andra, hvilka äro lansettlika. Bloraskärmarne äro korta. 

 Blomklasarne omkring äO-bloramiga; blommorna mindre än hos de båda 

 andra arterna, mörkblå (eller hvita). Blomvingarna äro slutna, nästan 

 lika långa som kronan, slutligen merendels kortare än det nästan krets- 

 runda (eller något vigglika) fröhuset. 



Växer på ängar och annan gräsig mark, dels pä fuktiga ställen 

 nära östra kusten i södra och medlersta Sverige (o: P. rayrtifolia 

 Fr.), dels större och storblomraigare (o: P. amarella Cr.) på torrare 

 eller våtare ställen, helst på kalkgrund, i Vester- och Östergötland, Da- 

 larne och Jemtland. — Utbr. Europa undant. det nordligaste och vest- 

 ligaste samt Italiens öar, Grekland, Turkiet. 



Blommar bäst under Juni, kring midsommar, men också sparsamt 

 (sentida exemplar eller stjelkar) nästan hela sommaren; börjar raogna 

 med Juni. 



