351 



frukten utväxer. Fröhuset är smalt, omkring tumslångt, 3 — 5-fröigt, 

 yngre 5-kantigt, och fröfästet når då med sina kanter till skalens söm- 

 mar; moget blir det prismatiskt-trindt och dess (5) skal rulla slutligen 

 spänstigt upp sig inåt från basen (hvarvid ett och annat vrider sig i 

 spiral), så att fröen kringkastas (o: Springkorn). — Märkligt är att 

 en del blommor, särdeles bland de tidigaste, visa sig såsom små och 

 alltid slutna knoppar, men likväl utbilda och mogna frukt under detta 

 sitt ständiga knopptillstånd. 



Växer i fuktiga lundar, helst vid skuggiga klippor och bäckar, vid 

 källor och diken, på mullrik mark, mest i södra och medlersta Sverige; 

 i det norra sällsynt eller spridd och i Lappland icke alls. — Utbr. Eu- 

 ropa undant. det allra nordligaste och Portugal, Spanien, Italiens öar, 

 Grekland, Turkiet; i Caucasien, Siberien. 



Blommar under Juli och Aug. (eller längre); börjar mogna mot 

 slut. Aug. — Vid mognaden uppresa sig de greniga blomskaften, så 

 att de komma ofvanpå bladen. — Nattetid slakna bladens skaft, så 

 att bladen då hänga nedåt (o: sömn : Linnés Amoenitates I och IV). 



Vilda Balsaminen växer icke sällan i så täta massor, att den 

 bildar liksom små skogar. Den behagar oss både genom sin späda 

 grönska och sitt egendomliga utseende. Men man märker snart att 

 den tillhör en för vår flora främmande typ, är en af dessa enstaka arter, 

 hvilka liksom förirrat sig långt bort från sina saraslägtingar. Nästan 

 allt hos denna växt har något eget och ovanligt; så den vattenklara 

 stjelken med sina svällda leder, de ömtåliga bladen, de underliga blom- 

 morna och deras ställning, och slutligen fröhusets sätt att öppna sig. 

 Det sistnämnde beror på spänstigheten hos de mogna fröhusens sk«I 

 eller väggar, hvilken gör att de vid minsta vidrörande uppbrista och 

 utkasta fröen. För denna ömtålighets skull kallade redan DoDONseus 

 (1583) växten Impatiens (se. herba), Columna (1616) Noli me tangere 

 (= rör mig icke!), hvilket sistnämnde Linné antog till artnamn. Hos 

 Bauhin (1671) heter den också Balsamina lutea (Gul Balsamin). — 

 Blad och blommor lära kunna begagnas att färga bomull o. a. gult. 



