357 



det nordligaste och Portugal, södra Spanien, Corsica, Sardinien, Grek- 

 land, Turkiet. — Blommar i Juli, Aug. (eller längre). 



Också Myskmalvan kan räknas bland praktväxterna. Örten luktar, 

 särdeles om den gnides, raysk, hvadan växten ock stundom kallas 

 Desmeros (Österg.). P. Kalm anmärkte den först (inom Sverige) 

 på Lögholmen i Bohuslän "'i skarp jord vid en bergsfot" (enda väx- 

 stället i Linnés Flora suecicas ed. 1), hvartill i ed. II komma två an- 

 dra: Lsesta-hamar i Östergötland (H. Hederström) och Nora. 



**) Bladen alla hela, endast grundt inskurna (och naggade); 

 blommorna 2 — 5 i hvart bladveck (pä oliklånga skaft); karpellerna längre 

 än pelaren, blottade, länge vidlådande hvarandra (Malva Mnch.). 



3. Tildmalvan 



(Malva silvestris L) 



är tuårig, 2 — 3 fot hög, upprat eller nästan upprat, utstående-hårig. 

 De nedre bladen äro rundadt-njurlika, svagt 7 — 5-flikiga, de andra 3 — 5- 

 flikiga (stundom till nära midten). Blommorna äro mindre än hos de 

 båda föregående; kronbladen omvändt-äggrunda, hjertlikt urnupna, pur- 

 purröda (o: Köd Kattost) med (3) mörkare strimmor (stundom hvita), 

 tredubbelt längre än fodret (tumslånga); svepebladen lansettlika eller 

 ovala. Frukterna mycket rynkiga (på tvären), glatta. 



Växer på åkerrenar, jordvallar, grusmarker, ruiner o. d., allm. i 

 Skåne och på södra Gotland; f. ö. mest på endast enstaka ställen i 

 södra Sverige (och förvildad på några i det raedlersta). — Utbr. hela 

 Europa undant. det nordligaste; i Algerien, Caucasien, Siberien. — 

 Blommar nästan hela sommaren. 



Såsom Wahlenberg (Sv. Bot.) anmärker äro de stora slätterna i 

 Skåne Vildmalvans egentliga hem (inom Sverige). Den är der så yra- 

 nig att den, åtminstone tidtals, bidrager till landskapets utseende. "Den 

 blandar nemligcn sina pujpurfärgade blommor med Vägvårdans (Cichorii 

 Intybi) himmelsblå och Crepidis biennis gula på ett sätt att derigeuom 

 mångfärgade band bildas, som man på skånska slätten ser utsträckta 

 efter landsvägarne emellan de af rena skördar enformigt grönskande 

 åker- och ängsfälten". I skogstrakterna och längre upp i landet ser 

 man icke sådant. 



Ortståndet och isynnerhet bladen äro ganska slemrika. Eoten är 

 söt, så att den nyttjats i stället för lakrits mot bröstkrämpor. — Bo- 

 skapen tyckes äta örten hellre än dess samslägtingar. Bien besöka gerna 

 blommorna. Utblommad lemnar växten, efter lindrig rötning, vackra 

 tågor, nästan som linets, men icke på långt när så starka som hampans. 



