358 



Redan CoRDus ocli DoDONaeus kallade denna växt Malva silvestris 

 (recta och procerior). Linné anmärkte den först (som svensk) på Got- 

 land vid Hoburgen, "på södra sidan om berget och vid åkrarna der- 

 omkring" (Vet. Ak. handl. 1741) och Leche (1744) nämner den såsom 

 växande i Skåne "passim". 



4. Vanliga Kattosten 



(Malva rotundifolia L.) 

 har ett- (eller tu-)årig, nästan lodrät, hvitaktig rot och vanligen flera 

 stjelkar, hvilka äro m. e. m. (på bara ställen mest) kretslikt utbredda 

 på marken eller uppkrökta, omkring fotslånga. Bladen äro rundadt- 

 njurlika, grundt 5 — 7-flikiga. Blommorna äro mindre än bos föregående 

 art; kronbladen nästan vigglika, bredt-urnupna, hvitröda eller hvita; 

 svepebladen jeransraalt-lansettlika. Frukterna äro kortludna; deras skaft 

 nedböjda med uppkrökt spets (hos föregående arter äro de uppräta). 



Växer vid vägar och gator, på gårdar och odlade eller grusiga 

 ställen, i södra och medlersta Sverige. Utgör egentligen tvenne arter: 



Malva vulgär is Fr., som merendels blir tuårig (stundom t. o. 

 m. mångårig) och har större blommor och rosenrödt-strimmiga, icke 

 sällan nära J tum långa kronblad (2 — 3 gånger längre än fodret) och 

 10 — 15-rummiga frukter, hvilkas rum-ryggar äro släta, okantade och 

 kullriga. — Växer till Gefle och Vestmanland, men är sällsynt norr om 

 Mälaren. — Blommar under Juli och Aug.; mognar i Aug., Sept. — 

 Utbr. genom nästan hela Europa undant. det nordligaste; i Caucasien, 

 Orienten, Algerien, på Canariöarne. 



Malva bo realis Wallm, som är endast ettårig och har mindre 

 blommor, nästan hvita, svagt urnupna kronblad, knappt längre än fo- 

 dret, och bortåt lO-rummiga frukter, hvilkas rum-ryggar äro nätlikt-ryn- 

 kiga och kantade. — Växer till Medelpad och Dalarne (allmännare än 

 föreg.). — Blommar och mognar bäst i Juni och Juli (dock stundom 

 ända till hösten). — Utbr. Skandinavien (undant. det nordligaste), Eng- 

 land, Belgien, norra Tyskland, Böhmen, Österrike, Lombardiet, Ungern, 

 Siebenbiirgen, södra och medlersta Ryssland. 



Linnés anmärkning i Flora suecica under Malva rotundifolia be- 

 visar tydligt att han i denna art inbegrep de två nyss skildrade och 

 såsom egna vanligen antagna arterna. Fries, som i sina Novitier (ed. 

 II) utredde desamma, anmärker att redan våra gamle botanister (RuT>- 

 BECK, Bromel, Linder) kände och upptogo dem under egna benäm- 

 ningar. 



Vanliga Kattostens blad äro rika på slemämne, och thé eller de- 

 kokt på dem användes till gurgling mot bröstsveda, till lavement mot 



