361 



3. Skogsnäbban 



(Geranium silvaticum L.) 



har omkring: fotshög, upprat, ra. e. m. hårig stjelk, som upptill är de- 

 lad i uppstående, körtelhåriga grenar. Bladen äro (gråaktigt) små- 

 håriga, 5 — 7-klufna till nedom midten; flikarna vanligen inskuret-sågade; 

 stiplerna hinnartade. Blompareu bilda en gles toppvippa. Blommorna 

 äro medelstora; kronbladen nästan klocklikt-samstående, merendels blekt- 

 purpurvioletta, ådriga, omvändt-äggruuda med intryckt ( eller helbräddad) 

 spets och i kanten och på insidan hårig klo; foderbladen äro håriga, 

 vanligen dubbelt kortare än kronbladen ; blomskaften alltid uppräta. 

 Frögömmena äro släta och jemte borsten < körtel )håriga ; fröen mycket 

 svagt punkterade. 



Växer på skogsängar och skogsbackar (allm.), särdeles ymnig i 

 Norrlands skogar. — Utbr. genom Europa undant. Holland, Portugal 

 och nästan hela Spanien, Italiens öar, Grekland; i Caucasien, Siberien. 



Blommar under Juni, till något ini Juli, i det nordligare Sverige 

 bäst kring solståndstiden (o: Midsommarsblomster, Pehrsmäss- 

 b lo ca ma); mognar i Aug. eller tidigare. — Blommorna omvexla stun- 

 dom dels med mörkröda kronblad (mest i södra Sverige), dels med 

 hvita (i det nordligaste), och stundom bli kronbladen knappt längre 

 än foderbladen. Bladen omvexla med mindre inskurna, bredare, trubb- 

 sågade flikar och med nästan parskurna, hvasst sågade. — I Lappland 

 äro blommorna merendels blå, men också icke sällan hvita, eller hvita 

 med blå ståndare, eller med både blå och hvita kronblad (L.). 



Med sina prydliga, talrika blommor hörer Skogsnäbban till våra 

 vackraste växter, och i Lappland, säger Linké, "är ingen ymnigare i 

 skogarne eller skönare på (de lägre) fjellen". I somliga landsorter 

 kallas den Abrahamsrot. 



4. Ängsnäbban 



(Geranium pratense L.) 

 är till alla delar större än Skogsnäbban, rikblommigare, och har nästan 

 till basen (5 — )7-delade blad med (nästan dubbelt) parskurna flikar, 

 och bredare, mera rundade och utbredda, blåvioletta (nästan klarblå) 

 kronblad med endast i kanten hårig klo; blomskaften bli slutligen ned- 

 tryckta. 



Växer på torra, mera öppna ängar (och åkrar), på stränder bland 

 buskar, i medlersta Sverige (Upland, Södermanland och Vestraanland), 

 i Östergötland, Skåne (vild i skogar i vestra delen : Aresch.) och Bo- 

 huslän, i allmänhet sällsynt. — Utbr. genom Europa undant. det allra 



