865 



Eq hos oss ganska sällsynt växt och troUgea först i sednare ti- 

 der iDkoramen. Den växer endast i Skåue, enligt Areschoug numera 

 troligen blott såsom ogräs i Lunds botaniska trädgård. Pörst uppta- 

 gen och beskr. som svensk i Fries' Novitier ed. I. 



10. Vanliga Vägnäbban 



(Geranium rotundifoliuni L. suec.) 

 är utstående- (till en del tätt och gråaktigt) småhårig och har svaga, 

 m. e. ra. på marken utbredda stjelkar och njurlikt-kretsrunda (nästan 

 helrunda), vanligen 5 — 7-klufna blad. hvilkas flikar merendels äro 3- 

 flikiga upptill. Blommorna äro de minsta bland alla arternas; kron- 

 bladen bredt-vigglika, urnupua, blekröda (blekt blåvioletta), omkring Ii 

 linie långa, något längre än de uddlösa foderbladen; hvarannan stån- 

 dare saknar knapp. Frögömraena äro släta, tilltryckt-håriga; fröen släta; 

 fruktsprötet är nära 5 linier långt. 



Växer vid vägar, på backar och andra torra ställen, på åkrar och 

 annan odlad mark, i södra och medlersta (och något i norra) Sverige. 

 — Utbr. nästan hela Europa; i Algerien, Caucasien, Siberien. 



Blommar hela sommaren. — Omvexlar större och mera upprat — 

 och. mindre, med vanligen spetsigare bladflikar (o: Geranium pusil- 

 lum L.). 



Bauhin (1650) kallade växten Geranium folio rotundo, hvadan 

 Linnés artnamn. Fries belyste i sina Novitier dess historia och sy- 

 nonymi. 



* Geranium molle L. likuar temligen den vanliga Vägnäbban, meu är merendels 

 mindre, smabladigare, alltid mycket mjuk och spenslig och beklädd raed länga, mjuka, 

 nästan spindeltrådartade, hår. Blommorna kro knappt större än hos nyssnämnde art; 

 kronbladen djupt urnupna, vackert rosenröda (blekt), nära dubbelt längre än de nästan 

 uddlösa foderbladen. Frögöuimena öro rynkade på tvären, glatta; fröen släta. — Väser 

 pä torra, öppna stf lien i södra och medlersta Sverige. — Blommar i Juni och Juli. — 

 J. Lec"e. L. Flora suec. 



f) Ettåriga arter (roten smal och svag) med upprat stjelk, 

 motsatta eller enstaka biorapar. Fodret under bloraningea 

 slutet (pyramidlikt). Kronbladen långkloade, nästan klock- 

 likt sarastående. 



11. Giansnäbban 



(Geranium lucidum L.) 



blir vanligen endast 5 eller 6 tum hög och har temligen bräcklig, 

 merendels raotsatt-grenig, ensidigt-gleshårig, glänsande-rödaktig (nästan 

 blodröd) stjelk och till större delen motsatta blompar och blad; de 



