371 



lledan Dale i sin Pharrnacologia (London 1693, 1705, 1737) 

 kallade denna växt Linum catharticum. 



* Vanliga Linet (Linum usitatissimum L.), som har lanäettlika, vcxelvisa blad 

 orh bli" blommor med tjockt-klubblikn marken, uppväxer hiir och der af spilldt linfrö, 

 men bibehåller sig icke. 



5. RaiSiola (irn. 



Fodret 4-bladigt och tandadt. Kronan 4-bladig. Ståndarne 4. 

 Stiften 4. Fröhuset något 8-riirnmigt; ruranaen tvåskaligt uppbristande. 



\. Jordknöplet 



(Radioln linoides Gm. — Linum Radiola L.). 



En raycket liten, endast i, 1 eller 2 tum hög, mycket smäblona- 

 mig, merendels ganska grenig, ettårig ört. Stjelken är upprat, borst- 

 smal och upprepadt-tudelad (klynnedelad ) i härsmala grenar, i hvilkas 

 och slutbladens veck de ytterst smä, hvita blommorna sitta. Bladen äro 

 äggrunda, helbräddade. Foderbladen tvära och tretandade i spetsen. 

 Fröhusen knappt så stora som senapskorn, nedtryckt-klotrunda. 



Växer på fuktig eller tidtals öfversvämmad, helst sandig och ma- 

 ger mark, i södra Sverige och Vermland. — Utbr. nästan hela Europa 

 undant. det nordligaste och Grekland, Turkiet; på Madeira. — Blom- 

 mar i Juni, Juli (och Aug.). 



Stora och prydliga växter väcka naturligtvis en allmännare upp- 

 märksamhet än små och enkla — och Jordknöplet är en bland de allra 

 minsta. Men tänka vi oss den större, t. ex. endast såsom ett mindre 

 träd, och alla delarne i proportion dertill, huru skulle man icke då med 

 förvåning beundra dess skönhet och regelbundenhet! Skulle icke de, 

 liksom på en väldig kandelaber, i starka armar delade, talrika grenarue 

 och de utomordentligt regelbundna, tallriksstora blommorna då kunna 

 slå oss med häpnad? 



Vaillant upptog och tecknade i sin Botanicon Pansiense (1727) 

 denna lilla växt under namnet Chamjelinum vulgäre. Andra botanister 

 (Kajus) kallade den Eadiola vulgaris m. m., hvadan Linnés artnamn. 

 — JjINNÉ upptäckte den, som svensk, vid sjelfva StenbrohuUs kyrka, 

 och i sin Flora suecicas första upplaga har han endast detta växställe. 

 "Den växer, säger han (Vet. Ak. handl. 1741), i Småland vid Sten- 

 brohuUs kyrka, på vägen. Är en ganska liten växt". 



