372 



XLIV. HYPERICINE^. 



1. JH[9pea*i£uiat L 



(Pirk-slägtet; Johannisbluinstet- Fr.). 

 Fodret 5-bladigt. Kronan 5-bladig. Ståndarne (särdeles de inre) 

 nederst hopväxta i 3 breda knippen. Stift 3. Fröhuset 3-rummigt, 

 3-skaligt; fröfästena sammanväxta och bildande en vingad midtpelare 

 sedan skalen lossnat. — Mångåriga örter med motsatta blad och gula 

 blommor i knippvippa. 



1. Eantpirken 



(Hjperiium quadrangulmn L) 

 är fotshög eller större och har 4-kantig, temligen stadig stjelk, ägg- 

 runda eller nästan elliptiska, under stärkt-nerviga, vid kanten (vanligen 

 svagt) svartpunkterade blad och sraalt-elliptiska, helbräddade foderblad, 

 hvilka liksom de glänsande gula kronbladen äro glest svartpunkterade 

 och strimmiga. 



Växer på skogs- och bergsängar, buskiga backar, till Ångerman- 

 land och Jemtland (allm.). — Utbr. genom Europa undant. det allra 

 nordligaste och Irland, södra Italien och Italiens öar, Grekland, Turkiet. 



Blommar i Juli och Aug.; mognar börj. Sept. eller tidigare. 



Kantpirkens outslagna blommor innehålla en ymnig, rödaktig, nä- 

 stan violett saft (o: Östg. Mannablod). Kor beta örten vanligtvis, 

 men hästar lemna den orörd. Bien besöka gerua blommorna. — Kant- 

 pirken har i allmänhet samma egenskaper och användning som nästa art. 



* H. let ra p te rinn Fr. har hiiJiiaktigt-4-kaulii; stjflk, bpulsadt-huiseltlika foder- 

 blad, mindre och blekare blommor än den vanliga Kaiitpirken och växer i fuktiga sko- 

 gar, vid bäckar, på torfmossar och fuktiga ängar i Skåne. — Fries fopptäck. 1819) 



Novit. 



2. Randpirken (Johannisörten) 



(Hypericum perforatuni Ji.) 

 blir vanligen nära alnshög, rikblommig, och har trind men (genom bla- 

 dens medelnerver) tvårandad stjelk och genomskinligt (genom insänkta 

 körtlar) punkterade, under, särdeles närmast kanten, svartprickiga blad, 

 hvilka mest äro aflånga (eller något äggrunda), men icke sällan om- 

 vexla helt smala. Foderflikarne äro lansettlika, helbräddade. Kron- 

 bladen glänsande (guld)gula, endast i ena kanten svartprickiga. 



Växer på backar och sluttningar, torra betesmarker och magra 

 ängar, till Ångermanland, allmän i södra och medlersta Sverige men i 



