377 



stammen delad i nästan trådsmala, icke sällan rödaktiga (rödbruna) 

 grenar. Bladen äro lansettlikt-elliptiska, små, glatta eller (unga, eller på 

 mycket öppna ställen) håriga, under t. o. m. alldeles hvitaktigt gråludna 

 (0: Cistus canus L.), utan stipler. Blomklasarne äro korta, blommorna 

 omkring dubbelt mindre än hos deu vanliga, bland buskar minst och 

 mörkgula, på soliga ställen, isynnerhet längre fram på sommaren, ble- 

 kare och större. Fröhuset är 1-rummigt, glatt eller något hårbräddadt, 

 knappt 2 linier. 



Växer på Ölands torra berg, isynnerhet på Södra Alvaren. F. ö. 

 utbr. genom nästan hela medlersta och södra Europa. 



Blommar i (Maj,) Juni, Juli. — Blommorna äro öppna mest 

 omkring middagstiden. 



Redan Rddbeck kände denna art och upptog den i sin Upsala- 

 trädgårdens katalog (1685) under namnet Cistus oelandicus. Linné 

 iakttog den sedan under sin öländska resa "frequentissimus" på Alva- 

 ren och beskref den i Ölands-resan {sid. 71) och Flora suecica. 1 

 Vet. Ak. handl. för 1741 säger han: "Cistus oelandicus växer öfver 

 hela Ölands allwar. — Denna differerar ifrån Helianthemum vulgäre 

 med bladen som äro smalare, blommorna som äro två tredingar mindre 

 utan fläck mitt uti, hvars kronblad ej röra hvaran på sidorna". 



b) De yttre ståndarne knapplösa, mycket fina (o: biståndare). 

 F u m a n a Sp. 



3. Gotlands-Solvändan 



(Heiianthfmiiin Fumana iVIill. — Cistus Furaana L.) 

 är nedtryckt till marken, har träig, stark stam med utbredda, hårda, 

 3 — 5 tum långa grenar, tvåsidigt-utstående smågrenar och jemnsmalt- 

 syllika och nästan trekantiga (nållika), nära | tum långa, något blå- 

 aktiga, stipellösa blad, hvilka nederst och på de blomlösa smågrenarne 

 äro tätt motsatta (nästan legellagda), men annars vexelvisa. Blommorna 

 äro ensamma eller parvisa i eller vid smågreuarnes spetsar. De yttre 

 foderbladen likna bladen, de inre äro breda, rödstrimmiga, 3 — 4 linier 

 långa. Kronbladen äro rent gula. Fröhuset är 3-rumraigt; fröen svarta, 

 mycket större än hos de båda andra Solvändorna. 



Växer på Gotland, särdeles på nordvestra kustens släta kalkhällar. 

 Blommar i Juli. — F ö. i medlersta och vestra Tyskland, Belgien, 

 Frankrike, Spanien och Portugal, Italien, Schweiz, södra Österrike, Dal- 

 matien, Ungern, Siebenbiirgen, på berget Athos och på Krim; i Cau- 

 casien, Algerien. 



Till hela sitt utseende (utom blommorna) och de nästan vexel- 

 visa bladen är denna art olika de båda andra. Linné upptäckte den 



